Справа № 260/7245/25
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2025 рокум. Ужгород№ 260/7245/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши у письмову провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Конотопська, 6, м. Львів, Львівський р-н, Львівська обл., 79057, ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому просить:

1) визнати протиправною та скасувати постанову від 22.05.2024 про закінчення виконавчого провадження №65563341 щодо виконання виконавчого листа №260/648/24, виданого 17.05.2021 року;

2) зобов`язати Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відновити виконавче провадження №65563341 щодо виконання виконавчого листа №260/648/21, виданого 17.05.2021 року;

3) визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Жорноклей Олега Андрійовича у виконавчому провадженні №65563341 щодо виконання виконавчого листа №260/648/21, що полягає у невжитті заходів зі звернення стягнення на кошти боржника - військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

В обґрунтування позову позивач посилається на неправомірність оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року у справі № 260/648/21, станом на день подання позову залишається невиконаним. Позивач вважає, що державний виконавець не вжив достатніх заходів для виконання рішення суду, тому просить визнати протиправною таку бездіяльність державного виконавця та визнати постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною та скасувати, а виконавче провадження ВП №65563341 - відновити.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а також витребувано матеріали виконавчого провадження.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого щодо позовних вимог заперечує у повному обсязі. Зазначає, що винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 65563341 було обґрунтованим та відбулося із дотриманням норм чинного законодавства.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

05 квітня 2021 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/648/21, яке набрало законної сили 05.05.2021, задоволено частково позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії:

1) визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби у квітні 2016 року;

2) визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо непроведення повного розрахунку при звільненні в частині невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за квітень 2016 року, в день виключення із списків частини 31 грудня 2018 року.

3) зобов`язано Військову частини НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби у квітні 2016 року.

4) в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

17 травня 2021 року на виконання рішення суду у справі № 260/641/21, видано виконавчий лист про:

1) зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби у квітні 2016 року.

Відповідно до виконавчого листа від 27 вересня 2024 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Жорноклей Олегом Андрійовичем відкрито виконавче провадження постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №65563341 від 26.05.2021.

Листом №50/02/32-948 від 08.06.2021 військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України повідомила виконавця, що військовою частиною на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року у справі № 260/648/21 добровільно 20.04.2021 проведено ОСОБА_1 нарахування індексації грошового забезпечення за квітень 2016 року, що підтверджується розрахунком виплати індексації від 20.04.2021 року. Сума, яка йому була нарахована склала 00 грн. 00 коп., про що йому було повідомлено 27.04.2021.

22 травня 2024 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Жорноклей Олегом Андрійовичем у межах виконавчого провадження №65563341 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 цього Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами статті 5 Закону передбачено, що Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, Конституцією України проголошено принцип обов`язковості судового рішення, що є однією із складових принципу правової визначеності.

Європейського суду з прав людини у своїх рішення також неодноразово наголошував, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 р.).

Відповідно до частин 2, 4 статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Зазначений принцип закріплений також в українському законодавстві про виконавче провадження. Так, зокрема, одними з основних засад виконавчого провадження, визначеними Законом, є обов`язковість виконання рішень та розумність строків виконавчого провадження (частина 1 статті 2 Закону).

Норми статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 1402-VIII 02.06.2016 також регламентують обов`язковість судових рішень.

Так, зокрема, в частині 2 статті 13 зазначеного законодавчого акта визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з частиною 4 статті 18 Закону вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частиною 4 статті 19 цього Закону передбачає обов`язок сторін виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, провівши правовий аналіз вищезазначених законодавчих норм, суд зазначає, що будь-яке рішення суду, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню, яке повинно бути забезпечене органами Державної виконавчої служби України.

При цьому, виконання судового рішення має відбуватись у порядку та спосіб, встановлені відповідним виконавчим документом. Лише дотримання такої чіткої процедури і свідчитиме про повне та фактичне виконання рішення суду.

Нормами пункту 9 частини 1 статті 39 Закону встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Верховний Суд у постановах від 21 серпня 2024 року у справі № 240/27324/23, від 18 вересня 2024 року в справах № 240/26091/23 і № 240/28481/23, від 16 січня 2025 року у справі № 580/1226/24 сформулював правову позицію щодо застосування пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Верховний Суд у вище наведених постановах дійшов висновку, що виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

Державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення.

Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

При цьому про закінчення виконавчого провадження з цієї підстави приймається вмотивована постанова, яка має містити виклад встановлених виконавцем обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення, а також засоби їхнього встановлення.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вже встановлено судом, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 260/648/21, яке набрало законної сили 05.05.2021, зокрема, зобов`язано Військову частини НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби у квітні 2016 року.

Вказане слугувало підставою для звернення позивача з виконавчим листом до органів виконавчої служби та відповідно відкриття виконавчого провадження №65563341.

Досліджуючи виконання боржником рішення суду у справі № 260/648/21 в межах виконавчого провадження, суд вказує наступне.

Так, у мотивувальній частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 260/648/21 суд виходив з того, що відповідно до зведеної таблиці індексів споживчих цін на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін становив у 2016 році - 112,4 %: у січні - 100,9%; у лютому 99,6%; у березні 101,0%; у квітні 103,5%; у травні 100,1%; у червні 99,8%; у липні 99,9%; у серпні 99,7%; у вересні 101,8%; у жовтні 102,8%; у листопаді 101,8%; у грудні 100,9%.

При цьому судом у межах справи №260/648/21 встановлено, що позивачу не виплачувалась індексація у спірний період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року. Разом з тим, індекс споживчих цін у спірний період перевищив поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка тільки у квітні 2016 року.

На підставі викладеного, суд у справі №260/648/21 дійшов висновку про протиправність дій військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби у квітні 2016 року та щодо непроведення повного розрахунку при звільненні в частині невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за квітень 2016 року, в день виключення із списків частини 31 грудня 2018 року.

З матеріалів виконавчого провадження №65563341 вбачається, що боржником на підтвердження виконання рішення суду від 05.04.2021 у справі № 260/648/21 подано розрахунок виплати індексації від 20 квітня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 нараховано індексацію грошового забезпечення за квітень 2016 року у розмірі 0 грн, до виплати 0 грн.

Згідно вказаного розрахунку боржником вказано, що обчислення індексу споживчих цін для визначення порогу індексації і величини приросту індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати працівників провадиться щомісяця наростаючим підсумком шляхом множення місячних індексів споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін таким чином проводиться до тих пір, поки він не перевищить поріг індексації, який встановлено в розмірі 103 відсотка. У квітні 2016 року індекс споживчих цін перевищив установлений поріг індексації - 103% і склав 104,1%, а це значить, що з травня місяця обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком для визначення наступного перевищення порогу індексації для проведення подальшої індексації заробітної плати необхідно почати знову. Величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати у червні 2016 року становитиме 4,1 відсотка (104,1 -100). Отже, місяцем, в якому офіційно був опублікований індекс споживчих цін за квітень 2016 р. є травень 2016 p., а це означає, шо підвищення заробітної плати працівникові у зв`язку з її індексацією повинно здійснитись у червні 2016 року.

Оцінивши лист №50/02/32-948 від 08.06.2021 та розрахунок від 20.04.2021, подані боржником у межах виконавчого провадження №65563341, суд вказує, що такі не свідчать про виконання судового рішення, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню, а зводяться виключно до незгоди боржника з мотивами рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 260/648/21 та намаганням боржника уникнути виконання такого рішення.

При цьому суд звертає увагу, що наведений розрахунок міг слугувати підставою для оскарження рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 260/648/21 а апеляційному порядку, однак ніяк не може слугувати підтвердженням виконання даного судового рішення.

Натомість рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 260/648/21 Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України в апеляційному порядку не оскаржувалося, а отже підлягає в обов`язковому виконанню відповідно до висновків суду, наведених у такому рішенні.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що боржником по даний час не виконано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 260/648/21, з урахуванням висновків викладених судом у даному рішенні, та не нараховано та не виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за квітень 2016 року.

При цьому лист №50/02/32-948 від 08.06.2021 не може слугувати підставою для закінчення виконавчого провадження №65563341, оскільки боржник фактично не надав державному виконавцю доказів виконання рішення суду.

Державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову, залишив поза увагою висновки суду та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 260/648/21, та відповідно жодним чином не перевірив правильність виконання боржником судового рішення та нарахування індексації грошового забезпечення за квітень 2016 року.

Отже, оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт належного повного виконання судового рішення боржником, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З огляду на викладене, належним способом захисту прав позивача буде саме визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Жорноклей Олега Андрійовича від 22.05.2024 про закінчення виконавчого провадження ВП №65563341 та зобов`язання відповідача відновити виконавче провадження ВП №65563341.

Щодо стосується вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Жорноклей Олега Андрійовича у виконавчому провадженні №65563341 щодо виконання виконавчого листа №260/648/21, що полягає у невжитті заходів зі звернення стягнення на кошти боржника - військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, суд вказує, що така не підлягає задоволенню, оскільки рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 260/648/21 чітко визначено порядок та спосіб виконання судового рішення, а саме: шляхом зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, тобто у межах цієї справи суд обрав спосіб захисту прав позивача не у формі стягнення недоплачених сум, а про зобов`язання відповідача їх нарахувати та виплатити. Особливістю такого способу захисту є те, що розмір індексації, що не доплачена позивачу, повинен визначити відповідач при виконанні рішення суду у загальному порядку. При цьому, звернення стягнення на кошти боржника, як спосіб примусового виконання судового рішення, у даному випадку не підлягає застосуванню.

Згідно з частинами 1 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В спірних правовідносинах відповідач, всупереч своєму процесуальному обов`язку, не довів правомірність своїх дій та винесеного рішення, у зв`язку з чим позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 90, 139, 242-246, 271, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Конотопська, 6, м. Львів, Львівський р-н, Львівська обл., 79057, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Жорноклей Олега Андрійовича від 22 травня 2024 року про закінчення виконавчого провадження ВП №65563341.

Зобов`язати Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Львів) відновити виконавче провадження ВП №65563341.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СуддяМ.М. Луцович