Справа № 160/11603/25
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/11603/25
(суддя Ніколайчук С.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі №160/11603/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22 квітня 2025 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, згідно з яким, просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового стажу періоди роботи з 25.07.1984 року - по 30.10.1986 року та з 19.11.1986 року - по 26.06.1991 року при призначенні пенсії за віком протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити дії, а саме зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу періоди роботи з 25.07.1984 року - по 30.10.1986 року та з 19.11.1986 року - по 26.06.1991 року та зробити перерахунок пенсії з часу призначення пенсії.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди її роботи з 25.07.1984 року - по 30.10.1986 року та з 19.11.1986 року - по 26.06.1991 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року позов задоволено.

Суд, визнав дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового стажу періоди роботи з 25.07.1984 року по 30.10.1986 рік та з 19.11.1986 року по 26.06.1991 року при призначенні пенсії за віком протиправними.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу періоди роботи з 25.07.1984 року по 30.10.1986 рік та з 19.11.1986 року по 26.06.1991 року та зробити перерахунок пенсії з часу призначення пенсії.

Рішення суду мотивовано тим, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розрахунку стажу позивача для призначення пенсії за віком. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 від 03 листопада 1986 року до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 25.07.1984 по 30.10.1986, оскільки період роботи не співпадає в часі з датою заповнення трудової книжки вперше; з 19.11.1986 по 26.06.1991, оскільки дата звільнення (26.06.1991) та дата наказу про звільнення (27.08.1991) значно різняться в часі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 14 лютого 2025 року звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок пенсії з урахуванням періодів 25.07.1984 30.10.1986 рр; 19.11.1986 26.06.1991 рр.

14 березня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відповідь, відповідно до якої на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 від 03 листопада 1986 року до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 25.07.1984 по 30.10.1986 рр., оскільки період роботи не співпадає в часі з датою заповнення трудової книжки вперше; з 19.11.1986 по 26.06.1991, оскільки дата звільнення (26.06.1991) та дата наказу про звільнення (27.08.1991) значно різняться в часі (а.с.11-12).

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 25.07.1984 року - по 30.10.1986 року та з 19.11.1986 року - по 26.06.1991 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, згідно з якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (надалі-Закон № 1058), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до ст. 24 Закону Закон № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, яка втратила чинність у зв`язку із затвердженням 29.07.1993 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58.

Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06.09.1973 № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Враховуючи те, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, суд апеляційної інстанції вважає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також, Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

За умовами частини 3 статті 44 Закону України № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Тобто, у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

За наведених обставин, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці та інших документах позивача, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058-IV.

Враховуючи те, що записи трудової книжки позивача містять інформацію щодо періодів роботи, професії або посади, що обіймалися позивачем у спірний період, зроблені чітко та послідовно, при цьому відповідач за наявності у нього права визначеного статтею 44 Закону №1058-IV не надав доказів того, що записи трудової книжки позивача є недостовірними, колегія суддів вважає, що зазначення роботодавцем на титульній сторінці трудової книжки позивача дати початку її заповнення « 03.11.1986» в той час як фактично заповнення трудової книжки розпочато « 25.07.1984» не може бути підставою для відмови у реалізації позивачем права на зарахування такого періоду до страхового стажу для розрахунку розміру пенсії.

Також, враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає помилковими твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 19.11.1986 року - по 26.06.1991 року через те, що наказ про звільнення датовано « 27.08.1991 року», оскільки відповідальність за своєчасне оформлення наказу про звільнення несе роботодавець, а тому враховуючи те, що записи трудової книжки позивача містять інформацію про його роботу у період з 19.11.1986 року - по 26.06.1991 року і відповідачем не надано доказів того, що записи трудової книжки позивача є недостовірними, пізніше оформлення наказу про звільнення не може бути підставою для відмови у реалізації позивачем права на зарахування такого періоду до страхового стажу для розрахунку розміру пенсії.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі №160/11603/25 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов