Справа № 240/14385/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/14385/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Громадська організація "Проти придурків та ідіотів", про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом в якому просить, з урахуванням уточненої позовної заяви:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо нездійснення перерахунку ОСОБА_1 пенсії з урахуванням страхового стажу після її призначення, в перерахунку від 24.02.2021 та послідуючих (який здійснено в перерахунку від 24.05.2023 в дод. 8 до Позовної заяви);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу після її призначення в перерахунку від 24.02.2021 та послідуючих (який здійснено в перерахунку від 24.05.2023 в дод. 8 до Позовної заяви);

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо нарахування ОСОБА_1 100% в перерахунках, від 23.02.2019 (дод. 4), від 23.04.2020 (дод. 5), від 24.02.2021 (дод. 6), від 22.02.2022 (дод. 7), від 28.02.2023 (дод. 3), 24.05.2023 (дод. 8) належної позивачу пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому інваліду в перерахунках від 23.02.2019 (дод. 4), від 23.04.2020 (дод. 5), від 24.02.2021 (дод. 6), від 22.02.2022 (дод. 7), від 28.02.2023 (дод. 3), 24.05.2023 (дод. 8), в розмірі 100 % пенсії за віком, як визначено ч. 2 ст. 33 Закон №1058-ІV.

Позивач обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує на протиправну бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - Пенсійний фонд, відповідач ГУПФУ) щодо перерахунку його пенсії з урахуванням страхового стажу набутого після її призначення та протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо її виплати у меншому розмірі ніж передбачено ч.2 ст.33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважає, що відповідачем несвоєчасно було зараховано набутий його стаж до страхового та незаконно здійснено виплату лише 90% належного йому пенсійного забезпечення. Наголошує, що відповідач в порушення абз.5 ч.4 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вчасно не здійснив перерахунок його пенсії з урахуванням страхового стажу набутого після призначення пенсії, такий врахований лише під час перерахунку здійсненого 24.05.2023. Стверджує, що такими діями відповідача порушені його права та законні інтереси.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 позовну заяву повернуто позивачу без розгляду, та постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2024 її скасовано, справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. У той час, колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду визначаючись щодо строків звернення позивачем до суду із даним позовом, погодилася із висновком суду першої інстанції в тій частині, що позивачем не наведено поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду за період з 23.02.2019 по 28.02.2023.

З урахуванням позиції Сьомого апеляційного адміністративного суду ухвалою суду від 23.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі.

Процесуальним правом на подання до суду відзиву на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не скористалося.

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд вважає за необхідне вказати про таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Позивач є особою з інвалідністю 2 групи за загальним захворюванням, про що свідчить копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 виданого Пенсійним фондом України 09.01.2014 (серія НОМЕР_2 ), яке міститься в матеріалах справи.

За наявними матеріалами справи відслідковується, що у ОСОБА_1 станом на 24.05.2023 документально підтверджений страховий стаж становить 43 рік 06 місяців, в тому числі набутий до 01.01.2004 - 29 років 06 місяців 06 днів та після 01.01.2004 - 13 років 11 днів 24 днів. Коефіцієнт стажу з урахуванням кратності становив 0,43500.

Позивач вважаючи, що йому не правильно здійснюється обрахунок пенсії звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вказує наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом № 1058-IV.

Відповідно до положень ст.5 Закону № 1058-ІV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Частиною 1 ст.8 Закону № 1058 - IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Частиною 1 статті 33 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Положеннями ч.2 ст.33 Закону № 1058-IV передбачено, що непрацюючі особи з інвалідністю II групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності такого страхового стажу:

у жінок - 20 років, а у чоловіків - 25 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 46 років включно;

у жінок - 21 рік, а у чоловіків - 26 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 48 років включно;

у жінок - 22 роки, а у чоловіків - 27 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 50 років включно;

у жінок - 23 роки, а у чоловіків - 28 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 53 років включно;

у жінок - 24 роки, а у чоловіків - 29 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 56 років включно;

у жінок - 25 років, а у чоловіків - 30 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 59 років включно.

Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

За змістом позовної заяви відслідковується, що у ході судового розгляду адміністративної справи № 240/555/24 Пенсійний фонд надав розрахунки, які свідчать про здійснені перерахунки пенсії позивача до 01.03.2023 та після.

При цьому, у свою чергу позивач вважає, що відповідачем несвоєчасно зараховано набутий його стаж до страхового та в порушення абз.5 ч.4 ст.42 № 1058-IV вчасно не здійснено перерахунок його пенсії з урахуванням страхового стажу набутого після призначення пенсії, такий врахований лише під час перерахунку здійсненого 24.05.2023.

Суд вважає за необхідне зауважити, що дані спірні правовідносини підлягають розгляду лише з 01.03.2023 як визначено в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2024 у даній справі щодо строків звернення позивачем до суду із даним позовом, в якій колегія суддів апеляційної інстанції погодилася із висновком суду першої інстанції в тій частині, що позивачем не наведено поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду за період з 23.02.2019 по 28.02.2023.

Як свідчить зміст позовних вимог, позивач оскаржує бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо нездійснення йому перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу після її призначення.

У той час, слід відмітити, що позивач самостійно обирає як захищати свої права та інтереси. Однак за статтею 2 КАС України метою адміністративного судочинства є саме ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Самий лише формальний розгляд справи і ухвалення рішення, яке завідомо не може захистити особу, не узгоджується з метою правосуддя.

У постанові від 15.07.2019 у справі №420/5625/18 Верховний Суд висловив думку, що під захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Виходячи зі змісту цієї норми, визнання незаконною бездіяльності суб`єкта владних тягне за собою зобов`язання такого суб`єкта вчинити певні дії. Передумовою визнання протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є ухилення такого суб`єкта від виконання певних дій та обов`язків визначених законом.

За правилами пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, яка передбачає повноваження суду під час вирішення справи, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У постанові від 04.07.2018 у справі № 800/580/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, одночасно зобов`язавши його виправити оскаржувані порушення.

У постанові від 04.08.2020 (п. 35) у справі №340/2074/19 Верховний Суд розвинув цей висновок і додатково звернув увагу, що як у п. 4 ч. 1 ст. 5, так і п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України цей спосіб захисту складається з двох частин:

а) констатуючої - суд визнає бездіяльність протиправною і

б) зобов`язуючої - суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вчинити певну дію, прийняти рішення.

Сама лише констатація протиправності бездіяльності не може ефективно захистити позивача, оскільки у такому разі можливість використання висновків суду може бути невиправдано ускладнене діями або подальшою бездіяльністю органів влади держави-відповідача, їх врахування цілковито залежить від відповідача. Це не сумісно з критеріями ефективності судового захисту.

Отже, визнаючи бездіяльність протиправною, суд повинен в силу закону застосувати і спонукаючий засіб впливу, зобов`язуючи відповідача виправити порушення у спосіб вчинення певної дії.

Водночас, проаналізувавши матеріали справи, в тому числі розрахунок складений Пенсійним фондом станом на 24.05.2023, пенсійне забезпечення позивача з 01.04.2023 обраховано з урахуванням коефіцієнту стажу 0,43500, визначеного Пенсійним органом, враховуючи страховий стаж 43 роки 6 місяців.

Таким чином у даному випадку будь-яка бездіяльність відповідача відсутня, коефіцієнт стажу 0,43500 визначений з розрахунку набутого трудового стажу позивачем після призначення пенсії по інвалідності, який врахований під час здійснення перерахунку вчиненого відповідачем у період який підлягає розгляду у даних спірних правовідносин (24.05.2023). У той час, попередній перерахунок пенсії (28.02.2023) не підлягає розгляду у даній справі, оскільки позовні вимоги заявлені поза межами строку звернення до суду.

Щодо обрахунку пенсії по інвалідності, як особі з інвалідністю II групи у розмірі 100 відсотків пенсії за віком, суд зважає на наступне.

Як вже зазначалося відсотковий розмір пенсії по інвалідності, обчислюється враховуючи групу інвалідності набуту особою. Позивач є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується відповідним посвідченням, копія якого міститься в матеріалах справи, а тому відповідно до положень ч.1 ст.33 Закону № 1058-IV його пенсія по інвалідності призначена у розмірі 90 відсотків пенсії за віком.

При цьому, позивач вважає, що як непрацююча особа з інвалідністю II групи, має право на обчислення пенсії відповідно до статей 27 і 28 Закону № 1058-IV, тобто у 100 відсотковому розмірі пенсії за віком.

У статті 9 Закону № 1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абз. 1 ч. 1 ст. 28 цього Закону (ч.2 ст.33 Закону № 1058-ІV).

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що непрацюючій особі з інвалідністю II або ІІІ груп за її вибором може бути призначена пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, за умови, що інвалідність встановлена після досягнення пенсійного віку. Однак, як свідчать матеріали справи, така умова у даних спірних правовідносинах не дотримана. Інвалідність позивачу встановлена у 2014 році, тобто до досягнення пенсійного віку, а тому розмір пенсійного забезпечення підлягає обчисленню відповідно до ч.1 ст.33 Закону № 1058-ІV.

Водночас, слід звернути увагу на той факт, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. При цьому, будь - яких заяв позивача щодо реалізації цього права матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про відсутність порушень прав чи свобод позивача в контексті спірних відносин.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд констатує, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст. 139 КАС України у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог позивача, розподіл понесених ним витрат зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви не здійснюється.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 260-262 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003. ЄДРПОУ: ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Громадська організація "Проти придурків та ідіотів" (вул. Святкова, буд.48, м. Коростишів, Житомирський район, Житомирська область,12504), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 08 жовтня 2025 р.

08.10.25