Справа № 160/14315/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/14315/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року (суддя К.С. Кучма) у справі № 160/14315/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 26 Головного управління ПФУ у Львівській області від 14.01.2025 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до загального страхового стажу роботи наступні періоди:

- з 02.04.1981 року по 05.05.1981 року - на посаді чергового слюсаря-сантехніка у цеху водопостачання металургійного заводу "Криворіжсталь" ім. В.І. Леніна (запис 5, 6);

- з 12.08.1991 року по 18.09.1998 року - на посаді майстра по ремонту виробничого обладнання у виробничому кооперативі "Находка" (запис 12-15);

- з 16.12.2024 року призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області від 14.01.2025 р. № 26 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу, а отже таке рішення підлягає скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.01.2025 року № 26 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області

повторно розглянути заяву позивача від 06.01.2025 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоду роботи з 02.04.1981 р. по 05.05.1981 р., з 12.08.1991 р. по 18.09.1998 р., та з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовної заяви - відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд врахував, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Суд зауважив, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд з`ясував, що відповідно до записів у трудовій книжці позивач працював на наступних посадах: з 02.04.1981 року по 05.05.1981 року - на посаді чергового слюсаря-сантехніка у цеху водопостачання металургійного заводу "Криворіжсталь" ім. В.І. Леніна (запис 5, 6); з 12.08.1991 року по 18.09.1998 року - на посаді майстра по ремонту виробничого обладнання у виробничому кооперативі "Находка" (запис 12-13).

Відтак, суд дійшов висновку, що вищевказані періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до його страхового стажу, а отже спірне рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, а також дискрецію пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію вважав за необхідне зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 06.01.2025 року, зарахувавши до страхового стажу періоду роботи з 02.04.1981 по 05.05.1981, з 12.08.1991 по 18.09.1998 р., та з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що законодавством перебачено чіткий порядок внесення змін та виправлень до трудової книжки. Оскільки трудова книжка позивача містить виправлення та потребує підтвердження первинними документами, підстави для врахування позивачу до страхового стажу спірних періодів роботи відсутні. Таким чином, спірне рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії позивачу є правомірним.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 06.01.2025 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії позивача розглянуто Головним управлінням ПФУ у Львівській області та прийнято рішення № 26 від 14.01.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стражу. Спірним рішенням № 26 встановлено наступне:

«…Вік заявника 63 роки 21 день.

Необхідний страховий стаж згідно статті 26 Закону України № 1058-IV становить 28 років. Після досягнення віку 63 років з 1 січня по 31 грудня 2024 року необхідний страховий стаж становить від 21 до 31 року та після досягнених віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Страховий стаж особи становить 20 років 02 місяці 20 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 02.04.1981 по 05.05.1981, згідно із трудовою знижкою НОМЕР_1 , оскільки печатка якою завірено даний запис не ідентифікується;

- період роботи з 12.08.1991 по 18.09.1998, згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва організації при прийняті на роботу, печатка якого завірено даний запис УРСР.

Для зарахування вищезазначених періодів необхідно надати уточнюючі довідки видані на підставі первинних документів.

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 16.12.2026…».

Вважаючи рішення пенсійного органу № 26 протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням ГУ ПФУ у Львівській області № 26 від 14.01.2025 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.

Згідно змісту спірного рішення, позивачу за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 02.04.1981 по 05.05.1981, згідно із трудовою знижкою НОМЕР_1 , оскільки печатка якою завірено даний запис не ідентифікується;

- період роботи з 12.08.1991 по 18.09.1998, згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки відсутня назва організації при прийняті на роботу, печатка якого завірено даний запис УРСР.

Апеляційний суд зі змісту матеріалів справи встановив, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 містить відомості та підтверджує періоди роботи позивача:

- з 02.04.1981 року по 05.05.1981 року - на посаді чергового слюсаря-сантехніка у цеху водопостачання металургійного заводу "Криворіжсталь" ім. В.І. Леніна (запис 5, 6);

- з 12.08.1991 року по 18.09.1998 року - на посаді майстра по ремонту виробничого обладнання у виробничому кооперативі "Находка" (запис 12-13).

Колегія суддів звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Апеляційний суд вважає, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Таких чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що періоди роботи позивача з 02.04.1981 року по 05.05.1981 року, з 12.08.1991 року по 18.09.1998 року підлягають зарахування до страхового стажу позивача.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що спірне рішення ГУ ПФУ у Львівській області № 26 від 14.01.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року у справі № 160/14315/25 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 08.10.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров