Справа № 600/4027/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 жовтня 2025 р. м. Чернівці справа № 600/4027/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., за участю: секретаря судового засідання Петрович Я.Ф., представника позивача Олар Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії.

Так, позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08 серпня 2025 року №1542 Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період в частині призову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до списків особового складу НОМЕР_1 ;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військової служби.

В обґрунтування заявлених вимог указано про безпідставний не розгляд ІНФОРМАЦІЯ_4 заяви ОСОБА_1 про надання та оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», поданої ним 06 серпня 2025 року безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що в подальшому призвело до прийняття відповідачами незаконних наказів про призов позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та про зарахування його до списків особового складу військової частини.

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_5 , у поданому до суду відзиві на позовну заяву, заперечуючи щодо заявлених позовних вимог та вказуючи про законність оскаржуваного наказу про призов позивача на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зазначав про не подання ОСОБА_1 06 серпня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 заяви про надання та оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Поряд з цим у ході судового розгляду справи представником позивача подано до суду лист ІНФОРМАЦІЯ_6 від 19 вересня 2025 року №1589/9993, у якому вказано про розгляд звернення адвоката Олар Е.М., яке надійшло 13 вересня 2025 року, щодо можливих неправомірних дій з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Так, у названому листі вказано: «Перевіркою встановлено, що громадянин ОСОБА_2 особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_8 та подав заяву на відстрочку від мобілізації, у зв`язку із навчанням на інтернатурі у Буковинському державному медичному університеті. Однак посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_8 не врахували цього та проводили мобілізаційні заходи відносно громадянина ОСОБА_3 .

Таким чином, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_8 не перевірили наявність підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у громадянина ОСОБА_3 , та останнього було призвано на військову службу під час мобілізації».

Водночас, згідно доводів відзиву ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 із заявою про надання та оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_4 не звертався.

На підтвердження повідомлених у відзиві обставин відповідачем подано до суду копію журналу реєстрації вхідних документів за період 05 серпня 2025 року 11 серпня 2025 року, у якому відсутні відомості про подання позивачем указаної вище заяви, натомість міститься запис про подання 06 серпня 2025 року ОСОБА_1 «заяви про сплату» вх.номер 9740. При цьому подано і копію заяви ОСОБА_1 (вх.9740 від 06.08.2025), у якій він повідомляє про не оспорювання допущення ним порушень правил військового обліку та про згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності.

Отже, з указаного вбачається суперечливість між доводами позивача та відповідача щодо обставин подання/не подання 06 серпня 2025 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 заяви про надання та оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До цього суд зауважує, що сам по собі лист ІНФОРМАЦІЯ_6 від 19 вересня 2025 року №1589/9993, на який в обґрунтування обставин позову посилається представник позивача, не містить тверджень щодо доказів, на підставі яких були встановлені зазначенні у ньому обставини. Не було надано таких і представником позивача у судовому засіданні.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами та/або рішеннями, зазначеними у частині першій статті 266-1 цього Кодексу, встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до приписів частин третьої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України про витребування доказів за власною ініціативою суд постановляє ухвалу.

Частинами першою, другою, четвертою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Враховуючи викладене, з метою встановлення дійсних обставин цієї справи, про які повідомлено у позові та відзиві, і які мають значення для правильного вирішення цього спору, суд вважає за необхідне витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_6 належним чином засвідчені копії матеріалів перевірки, проведеної за зверненням щодо можливих неправомірних дій з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до частини шостої та восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Згідно статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Керуючись статтями 9, 72-77, 79, 80, 241, 248, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1.Витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_6 належним чином засвідчені копії матеріалів перевірки, проведеної за зверненням щодо можливих неправомірних дій з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

2.Для подання до суду витребуваних доказів встановити ІНФОРМАЦІЯ_6 строк протягом п`яти днів, починаючи з дня отримання цієї ухвали суду.

3.Роз`яснити, що неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин є підставою для застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Ухвала у повному обсязі складена 08.10.2025 року.

Суддя О.П. Лелюк