Справа № 560/16935/24
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/16935/24

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

07 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Моніча Б.С. Гонтарука В. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Роїк Т. С.,

представника позивача - Ткачука Б.М.

представника відповідача - Бачук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.10.2024 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 500 гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.10.2024 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 319 500 гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.10.2024 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1 000 000 гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.10.2024 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 40 000 гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.10.2024 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 40 000 гривень.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом відзначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2025 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин, викладених в апеляційній скарзі, просив задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апелянта заперечила та просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

20.09.2024 посадовими особами Головного управління ДПС у Хмельницькій області було проведену фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за місцезнаходженням господарської одиниці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами проведеної перевірки складено Акт (Довідку) фактичної перевірки від 20.09.2024 №20640/22-01-07-05/ НОМЕР_1 (далі - Акт), зі змісту якого встановлено, що 13.09.2024 посадовими особами податкового органу було проведено контрольну розрахункову операцію щодо придбання 10 літрів дизельного пального на суму 500 гривень за готівку. При цьому, оператором АЗС - ОСОБА_2 , не було надано розрахункового документу для покупця.

Згідно висновків Акту встановлені порушення Законів України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" і "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального".

За наслідками проведення фактичної перевірки, контролюючим органом було прийнято оскаржувані в межах даної справи податкові повідомлення-рішення:

- від 18.10.2024 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 500 грн, внаслідок не проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій, в порушення п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР;

- від 18.10.2024 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 319 500 грн, внаслідок здійснення роздрібної торгівлі без наявності ліцензії в порушення п. 2 ст. 29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18.06.2024 № 3817-IX;

- від 18.10.2024 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1 000 000 грн, внаслідок відсутності реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку розпорядником акцизного складу, в порушення п.п. 230.1.1. п. 230.1. ст. 230 ПК України;

- від 18.10.2024 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 40 000 грн, внаслідок відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників, в порушення п.п. 230.1.2. п. 230.1. ст. 230 ПК України;

- від 18.10.2024 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 40 000 грн, внаслідок відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників, в порушення п.п. 230.1.2. п. 230.1. ст. 230 ПК України.

Вважаючи вказані податкові повідомлення - рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За результатом розгляду матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За нормами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість оскаржуваних дій відповідача та правомірність прийняття оскаржуваних рішень на відповідність їх ст. 19 Конституції України та вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Положеннями ст. 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1. ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Щодо правомірності податкових повідомлень - рішень від 18.10.2024 № , яким встановлено порушення п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР та № , яким встановлено порушення п. 2 ст. 29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18.06.2024 № 3817-IX, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено зі змісту Акту перевірки (п. 2.2.13.) 20.09.2024 року проведено контрольну розрахункову операцію на АЗС (автозаправна станція) за адресою: м. Кам`янець-Подільський, вул. Д. Саса, буд. 5, в ході якої було придбано 10 літрів дизельного пального на суму 500 грн. Реалізацію пального проведено оператором АЗС. Розрахунок проведено готівкою, при цьому, розрахункові документи не складалися та не видавалися. Також, встановлено факт роздрібної торгівлі пальним на підставі ліцензії для зберігання пального для власних потреб. Встановлено відсутність реєстрації акцизного складу в Єдиному державному реєстрі витратомірів лічильників та рівнемірів, лічильників рівня пального на АЗС. Виявлено факт використання найманої праці - оператора АЗС ОСОБА_2 , без належного оформлення трудових відносин. Злиття залишків нафтопродуктів, що знаходяться в реалізації (зберіганні) на АЗС не проводилось у зв`язку із відсутністю засобів».

Відтак, аналізуючи виявлені в ході фактичної перевірки правопорушення, судова колегія зауважує, що останні стосуються встановленого порядку реалізації пального.

Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України.

Відповідно до ст. 1 Закону №481/95-ВР місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування.

Зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції / автогазозаправної станції / газонаповнювальної станції / газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів.

Як встановлено з матеріалів справи судом апеляційної інстанції та безпідставно було залишено без уваги судом першої інстанції, позивач має статус фізичної особи - підприємця і здійснює господарську діяльність щодо надання послуг з перевезення власним транспортом. Основним видом діяльності є КВЕД 49.41 - вантажний автомобільний транспорт.

У власності позивача наявні 11 транспортних засобів, в тому рахунку: тягачі, фургони, самоскиди, платформи з краном (маніпулятором).

07.09.2021 позивачем було придбано у власність нежитлове приміщення складу загальною площею 371,9 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 . Підставою для виникнення права власності на таке приміщення є договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07.09.2021р., засвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Романовою Н.М. та зареєстровано в реєстрі за №1254.

Складські приміщення використовуються з метою зберігання запчастин, вузлів та агрегатів для ремонту та підтримання в експлуатаційному стані транспортних засобів, що використовуються у господарській діяльності позивача.

З метою розміщення у приміщенні складу резервуарів для зберігання пального позивачем отримано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), термін дії: 13.09.2023 13.09.2028, реєстраційний номер ліцензії: 2300202.

Відтак, судова колегія резюмує, що пальне, яке зберігалось в господарській одиниці, розташованій за адресою: м. Кам`янець-Подільський, вул. Дмитра Саса , 5 та яке було предметом контрольної розрахункової операції, проведеної посадовими особами податкового органу, використовувалось позивачем виключно для для споживання у власній діяльності щодо надання послуг з перевезення. Доказів зворотного відповідачем не надано. Також відповідачем не надано і доказів здійснення позивачем господарської діяльності з реалізації пального.

В даному випадку, судова колегія враховує, що у позивача, як фізичної особи-підприємця, відсутні КВЕДи, які надають право займатись діяльністю з роздрібної торгівлі пальним за допомогою касового апарату на АЗС (КВЕД 47.30), а також, рідкими нафтопродуктами, газоподібними нафтопродуктами (КВЕД 47.78.).

Окрім того, посадовими особами податкового органу невірно кваліфіковано статус нежитлового приміщення складу за адресою: м. Кам`янець-Подільський, вул. Д. Саса, буд. 5, як АЗС та автозаправна станція.

Відповідно до положень Національного класифікатору будівель і споруд НК 018:2023, будівлі, що мають статус закладів обслуговування учасників дорожнього руху тощо, включені до підкласу 1230 будівлі оптово-роздрібної торгівлі, класу 123 будівлі оптово-роздрібної торгівлі.

Тоді як приміщення, належне позивачеві згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07.09.2021р., має статус нежитлового приміщення.

Як вбачається з технічного паспорту на нежитлове приміщення складу за адресою: м. Кам`янець-Подільський, вул. Д. Саса, буд. 5, остання не обладнана автозаправними колонками та резервуарами для підземного зберігання пального, відсутні місця торгівлі нафтопродуктами, та в цілому, відсутні будь-які ознаки, щодо облаштування в такому об`єкті нерухомого майна АЗС (автозаправної станції).

Наразі, матеріалами справи засвідчується, що у власності та користуванні позивача відсутній такий об`єкт нерухомого майна, як автозаправна станція, а приміщення, в якому відбувалась перевірка, є нежитловим приміщенням складу.

Окрім того, контролюючим органом не доведено, що ОСОБА_2 має статус «оператора АЗС». Наразі вказана особа є батьком позивача та під час проведення перевірки відвідував складське приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , з особистих потреб.

Як доведено позивачем, його батько - ОСОБА_2 , має основне місце роботи у Комунальному підприємстві «Комунтранссервіс», м. Кам`янець-Подільський, вул. Пушкінська, 44, де працює з 06.12.2016 і по теперішній час.

Тобто, між позивачем та ОСОБА_2 відсутні трудові відносини, і фактично останній не міг здійснювати реалізацію пального від імені позивача, а відтак будь-яка передача пального ОСОБА_2 на користь третіх осіб, навіть із урахуванням отримання готівкових коштів від таких осіб, не містить ознак розрахункової операції.

При цьому, судова колегія враховує, що 25.10.2024 постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в межах справи № 676/7095/24 закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 164 КУпАП (провадження господарської діяльності без одержання ліцензії), на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зокрема, підставою для прийняття відповідної постанови слугували висновки суду щодо недоведеності обставин того, що ОСОБА_2 (батько позивача) займається підприємницькою діяльністю без державної реєстрації, а саме систематичною торгівлею.

Згідно ч. 6 ст. 78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

До того ж, в межах розгляду справи № 676/7095/24 встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення фото або відео фіксація правопорушення не здійснювалася, відсутні свідки правопорушення, що ставить під сумнів факт проведення посадовими особами податкового органу контрольної розрахункової операції в господарській одиниці за адресою : АДРЕСА_1 , шляхом придбання за готівку у ОСОБА_2 пального, оскільки така не підтверджена жодними доказами.

Таким чином, судова колегія доходить до переконання про протиправність податкових повідомлень-рішень від 18.10.2024 № та № , оскільки в діях позивача відсутні ознаки порушення п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР та п. 2 ст. 29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18.06.2024 № 3817-IX.

Стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення від 18.10.2024 №, яким встановлена відсутність реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку розпорядником акцизного складу, в порушення п.п. 230.1.1. п. 230.1. ст. 230 ПК України, судова колегія відзначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом, серед іншого:

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Відповідно до пункту 230.1 статті 230 ПК України, акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

За приписами підпункту 230.1.1 пункту 230.1 статті 230 ПК України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах витратоміри-лічильники спирту етилового у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового;

б) усі акцизні склади - у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Пунктом 128-1.2 статті 128-1 ПК України передбачено, що відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1 000 000 гривень.

Так, досліджуючи матеріали податкової перевірки позивача в частині обґрунтованості прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 18.10.2024 №, судом не встановлено, що контролюючим органом було виявлено перевищення місткості ємностей для зберігання пального позивача, а також те, що останній отримав протягом календарного року пальне в обсягах, що перевищують 1000 кубічних метрів.

При проведенні фактичної перевірки замір ємностей для зберігання пального не здійснювався, оскільки відсутні будь-які відомості, які б підтверджували протилежне.

В самому ж Акті перевірки про наявність доказів перевищення обсягів зберігання та надходження пального вищенаведених нормативів не відзначено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено факт наявності у позивача обов`язку стосовно реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування, оскільки наявні у позивача ємності з пальним не є акцизним складом у розумінні положень підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Як наслідок, судова колегія дійшла висновку про відсутність ознак порушення п.п. 230.1.1. п. 230.1. ст. 230 ПК України в діях позивача, з огляду на що, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.10.2024 №, відповідач діяв протиправно та не у відповідності до вимог чинного законодавства, що є підставою для його скасування.

Щодо протиправності податкових повідомлень-рішень від 18.10.2024 № та №, якими встановлено порушення п.п. 230.1.2. п. 230.1. ст. 230 ПК України, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Зокрема, відповідно до п.п. 128-1.1 ст. 128-1 ПК України необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

В даному випадку, враховуючи те, що в ході розгляду справи встановлено, що позивач не є розпорядником акцизного складу у розумінні положень підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, а контролюючим органом не підтверджено належними та допустимими доказами факт виробництва, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання чи реалізації позивачем пального, відсутні підстави вважати, що позивачем допущено порушення пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України.

З огляду на характер господарської діяльності позивача, у останнього відсутній законодавчий обов`язок щодо реєстрації акцизних складів, а обов`язок встановлення витратомірів-лічильників покладено виключно на розпорядників акцизного складу.

Отже, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 18.10.2024 № та №, відповідач діяв протиправно та не у відповідності до вимог чинного законодавства, що є підставою для їх скасування.

В даному випадку, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів доходить до переконання про протиправність податкових повідомлень - рішень від 18.10.2024 № , №, №, № та № та наявність підстав для їх скасування.

Відтак, з урахуванням встановлених у справі обставин та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим позов підлягав задоволенню.

Доводи апеляційної скарги позивача в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження, а тому така підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом ч. 1 ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання розподілу судових витрат регламентоване статтею 139 КАС України, частина 6 якої вказує, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративну справу на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч.1ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору (п.1, п.2 ч.9ст.139 КАС України)

Оскільки документально підтвердженими судовими витратами позивача є сплачений судовий збір, розмір якого є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у сумі 28 000 грн, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 18.10.2024 № , №, №, № та №.

Стягнути з Головного управління ДПС у Хмельницькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

В зв`язку з перебуванням головуючого судді - Білої Л.М., у період з 23.09.2025 по 01.10.2025 року на лікарняному постанова суду складена в повному обсязі 06 жовтня 2025 року

Головуючий Біла Л.М.

Судді Моніч Б.С. Гонтарук В. М.