Справа № 520/8081/25
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 р.Справа № 520/8081/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

представника позивача Шипенко А.С.

представника відповідача Тимкович І.О.

представника третіх осіб Подобайло Т.О.

прокурора Сірик В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Підприємства "Палац праці" Об`єднання профспілок Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 (суддя: Григоров Д.В., м. Харків, повний текст складено 13.06.2025) по справі № 520/8081/25

за позовом Підприємства "Палац праці" Об`єднання профспілок Харківської області

до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України треті особи Харківська обласна державна адміністрація , Департамент культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство "Палац праці" Об`єднання профспілок Харківської області (далі по тексту позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України (далі по тексту відповідач), треті особи: Харківська обласна державна адміністрація, Департамент культури і туризму Харківської обласної військової адміністрації, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 № 1883 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» в частині занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України нежитлової будівлі «Палац Праці» по майдану Конституції, 1 у місті Харкові;

- зобов`язати Міністерство культури та стратегічних комунікацій України виключити з Державного реєстру нерухомих пам`яток України нежитлову будівлю «Палац Праці» по майдану Конституції, 1 у місті Харкові.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що Міністерство культури та інформаційної політики України не мало підстав для внесення об`єктів культурної спадщини, наведених у переліку, наданому Харківською обласною державною адміністрацією із листом № 01-50/8477 від 04.11.2019, зокрема, будівлі по майдану Конституції, 1 у місті Харкові, до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як об`єктів, які вже було взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Закону України «Про охорону культурної спадщини».

У зв`язку з цим, наказ Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 № 1883 є незаконним в частині занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України нежитлової будівлі «Палац праці» по площі Конституції, 1 у місті Харкові.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 по справі № 520/8081/25 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 по справі № 520/8081/25 скасувати та задовольнити позовні вимоги Підприємства "Палац праці" Об`єднання профспілок Харківської області в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що Міністерство культури та інформаційної політики України не мало підстав для внесення об`єктів культурної спадщини, наведених у переліку, наданому Харківською обласною державною адміністрацією із листом № 01-50/8477 від 04.11.2019, до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як об`єкти, які вже було взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності. Вказує, що процедура взяття на облік будівлі «Палац Праці» станом на 1980 рік не була завершена та реалізована належним чином, у зв`язку з чим вказана будівля не могла вважатися пам`яткою культурної спадщини, яка перебувала на обліку відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Закону України «Про охорону культурної спадщини».

З викладених підстав, стверджує, що наказ Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 № 1883 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» в частині занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України нежитлової будівлі «Палац Праці» по майдану Конституції, 1 у місті Харкові прямо впливає на права, обов`язки та інтереси саме позивача, створюючи для нього додаткові обов`язки, яких не мало б бути у випадку відсутності такого наказу.

У зв`язку з чим, наказ Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 № 1883 вважає незаконним в частині занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України нежитлової будівлі «Палац праці» по площі Конституції, 1 у місті Харкові.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 по справі № 520/8081/25 без змін.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, відповідача, третьої особи, прокурора, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що Об`єднанням профспілок Харківської області створено Підприємство "Палац праці" (). Вказана юридична особа утворена в організаційно-правовій формі підприємства.

Засновником Підприємства "Палац праці" Об`єднанням профспілок Харківської області під час утворення підприємства було сформовано статутний капітал підприємства та передано в якості внеску до статутного капіталу Підприємства право управління, володіння, користування та часткового розпорядження з правом здачі в оренду/найм, але без прав відчуження, приміщеннями будівлі «Палац Праці» літ. «А-6-7» загальною площею 26389,3 кв.м., у т.ч. житловою її частиною загальною площею 147,6 кв.м., житловою площею 99,3 кв.м., за адресою: місто Харків, майдан Конституції, 1, що підтверджується п. 7.7 Статуту Підприємства (а.с. 17).

Рішенням Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.05.1980 № 334, вищевказаний об`єкт було взято на облік як пам`ятник архітектури під номером 271.

В подальшому, наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 № 1883 "Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України", винесеним на підставі статей 5 та 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та розділу ІХ Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 № 158 (у редакції наказу Міністерства культури України від 27.06.2019 №501), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2019 за №947/33912, в межах повноважень, визначених Положенням про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2019 №885, на підставі листа Харківської обласної державної адміністрації від 04.11.2019 №01-50/8477, до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення пам`ятки культурної спадщини, які перебувають на обліку відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Закону України "Про охорону культурної спадщини" у Харківській області, занесено під номером 113 будівлю «Палац Праці», що знаходиться за адресою майдан Конституції, 1, та присвоєно новий охоронний номер 7113 - Ха.

Не погоджуючись з наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 № 1883 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» в частині занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України нежитлової будівлі «Палац Праці» по майдану Конституції, 1 у місті Харкові, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закон Української УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» передбачено, що пам`ятниками історії та культури є споруди, пам`ятні місця і предмети, зв`язані з історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність.

Відповідно до ст. 17 вищевказаного Закону, віднесення пам`яток історії та культури до категорії пам`яток загальносоюзного, республіканського чи місцевого значення проводиться відповідно до законодавства Союзу PCP і Української PCP.

З відновленням незалежності України, 14.02.1992 прийнято, а 27.03.1993 введено в дію Основи законодавства України про культуру № 2117-XII, які визначають правові, економічні, соціальні, організаційні засади розвитку культури в Україні, регулюють суспільні відносини у сфері створення, поширення, збереження та використання культурних цінностей і спрямовані на: реалізацію суверенних прав України у сфері культури; відродження і розвиток культури української нації та культур національних меншин, які проживають на території України; забезпечення свободи творчості, вільного розвитку культурно-мистецьких процесів, професійної та самодіяльної художньої творчості; реалізацію прав громадян на доступ до культурних цінностей; соціальний захист працівників культури; створення матеріальних і фінансових умов розвитку культури.

У подальшому, цей Закон втратив чинність на підставі Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 № 1805-III (далі - Закон № 1805-III), який регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Згідно з преамбулою Закону № 1805-III, об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

У ст. 1 Закону № 1805-III визначено, що об`єктом культурної спадщини, серед іншого, є споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, утворені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

За правилами статті 2 Закону № 1805-III, об`єкти культурної спадщини поділяються за типами, зокрема на: споруди (витвори) - це твори архітектури та інженерного мистецтва, твори монументальної скульптури та монументального малярства, археологічні об`єкти, печери з наявними свідченнями життєдіяльності людини, будівлі або приміщення в них, що зберегли автентичні свідчення про визначні історичні події, життя та діяльність відомих осіб (частини перша); та видами, зокрема на об`єкти архітектури - окремі будівлі, архітектурні споруди, що повністю або частково збереглися в автентичному стані і характеризуються відзнаками певної культури, епохи, певних стилів, традицій, будівельних технологій або є творами відомих авторів (частина друга).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 1805-III, державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону № 1805-III, об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки:

а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання;

б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання (ч. 1 ст. 14 Закону № 1805-III).

Частиною 2 ст. 14 Закону № 1805-III передбачено, що об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).

Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 14 Закону № 1805-III, Міністерство культури України наказом від 11.03.2013 № 158 «Про затвердження Порядку обліку об`єктів культурної спадщини» затвердило Порядок № 158, який визначає єдину систему обліку об`єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та типів.

Надалі, у Порядок № 158 наказом Міністерства культури України № 501 від 27.06.2019 було внесено зміни та зобов`язано орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій до 01 жовтня 2019 подати Міністерству культури України:

1) переліки об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України «Про охорону культурної спадщини», та не включених до Державного реєстру нерухомих пам`яток України станом на день набрання чинності цим наказом за формою, згідно з додатком до цього наказу;

2) копії рішень про взяття на державний облік об`єктів культурної спадщини відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України «Про Міністерство культури України».

Позивач вважає незаконним оскаржуваний наказ Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 № 1883 в частині включення у додаток пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення «Палац Праці», охоронний номер 7113-Ха, у зв`язку з відсутністю у об`єкта статусу пам`ятки.

Водночас, колегія суддів зазначає, що вказані твердження є помилковими, оскільки вони не доводять його протиправності, не змінюють статусу об`єкта культурної спадщини та не виключають його з переліку пам`яток.

Крім цього, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували історичну цінність спірної будівлі та підтверджували факт незаконного внесення її до переліку об`єктів культурної спадщини за категорією пам`ятки місцевого значення.

Також, колегія суддів звертає увагу, що, відповідно до п. 2 Розділу IХ Наказу № 501, Мінкультури приймає рішення про невключення об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, виключно у разі, якщо такий об`єкт не підлягає занесенню до Реєстру.

Не підлягають занесенню до Реєстру пам`ятки (пам`ятники, пам`ятні знаки), присвячені особам, причетним до організації та здійснення Голодомору 1932-1933 років в Україні, політичних репресій, особам, які обіймали керівні посади у комуністичній партії, вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних та автономних радянських республік (крім осіб, діяльність яких була значною мірою пов`язана з розвитком української науки та культури), працівникам радянських органів державної безпеки, подіям, пов`язаним з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті.

Разом з тим, матеріалами справи не підтверджено та судом не встановлено, що будівля «Палац Праці», як об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Закону № 1805-III, підпадає під ознаки, які визначені абз. 2 п. 2 Розділу IХ Наказу № 501.

При цьому, пунктом 3 розділу IX Порядку № 158 визначено особливості включення до Реєстру об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Закону. Зокрема, у разі відсутності облікової документації на об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, його включення до Реєстру здійснюється без облікової документації.

Враховуючи наведене, оскільки законодавець визначив виключну компетенцію органів охорони культурної спадщини, а саме Міністерства культури та інформаційної політики України щодо питань надання об`єктам статусу пам`яток та внесення їх у відповідний Реєстр, а підставою для внесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення будівлі «Палац праці» є рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради народних від 30.05.1980 № 334, законність якого підтверджена за наслідками розгляду Господарським судом Харківської області справи № 16961/6-06 в.о.о. 5756/4-15, не вбачається правових підстав для визнання протиправним і скасування наказу Міністерства культури та інформаційної політики України № 1883 від 04.06.2020 в частині включення у додаток «Перелік об`єктів культурної спадщини, які заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України в Харківській області за категорією місцевого значення» пам`ятки містобудування та архітектури «Палац Праці».

Щодо тверджень позивача про порушення Виконавчим комітетом Харківської обласної ради народних депутатів вимог ст. ст. 16, 17 Закону України «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» під час прийняття рішення від 30.04.1980 № 334, а, отже, й відсутності набуття будівлею статусу пам`ятки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Положення про охорону та використання пам`яток історії та культури, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 16.09.1982 № 865, та приписи Інструкції про порядок обліку, забезпечення схоронності, утримання, використання та реставрації нерухомих пам`яток історії та культури, затверджена Наказом Міністерства культури СРСР від 13.05.1986 № 203, визначали чіткі етапи, які у сукупності були єдиною та необхідною правовою підставою для взяття об`єкту на державний облік та включення його до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української PCP «Про охорону і використання пам`яток історії та культури».

Таким чином, усі пам`ятки, які набули такого статусу до набрання чинності Законом №1805-ІІІ (зокрема, і на підставі законодавства Союзу РСР та Української РСР), зберігали статус пам`ятки до занесення їх до Реєстру.

Відповідно до пункту 1 розділу IX Порядку №158, Мінкультури забезпечує включення до Реєстру об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, інших пам`яток за категорією місцевого значення шляхом прийняття рішення про занесення таких пам`яток до Реєстру за категорією місцевого значення.

Пунктом 2 розділу IX Порядку №158 визначено, що Мінкультури приймає рішення про невключення об`єктів культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, виключно у разі, якщо такий об`єкт не підлягає занесенню до Реєстру.

Згідно з пунктом 3 розділу IX Порядку №158, у разі відсутності облікової документації на об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, його включення до Реєстру здійснюється без облікової документації.

Таким чином, занесення об`єктів культурної спадщини, які набули такого статусу до набрання чинності Законом №1805-ІІІ, здійснюється на підставі подання, зокрема, відповідних органів охорони культурної спадщини місцевого рівня відповідно до їх повноважень, визначених пунктом 2 частини першої статті 6 Закону №1805-ІІІ, при цьому перелік підстав невнесення Міністерством пам`ятки до реєстру є вичерпним та визначається статтею 15 Закону №1805-ІІІ та пунктом 2 Розділу IХ Порядку №158 (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного наказу).

Серед таких підстав для невключення незавершення/порушення процедури надання пам`ятці її статусу та включення її до переліку пам`яток станом на момент такого включення відсутнє.

При прийнятті рішення/вчиненні дії суб`єкти владних повноважень керуються законодавством, чинним на момент прийняття рішення/вчинення дії.

Суд зауважує, що позивач помилково трактує норми Закону Української РСР від 13.07.1978 №3600-IX «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» (у першій редакції, станом на момент надання статусу пам`ятки місцевого значення), вважаючи, що надання статусу пам`ятки місцевого значення та включення її до переліку потребувало затвердження Ради Міністрів УРСР.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону Української РСР від 13.07.1978 №3600-IX «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» (у першій редакції, станом на момент надання статусу пам`ятки місцевого значення), виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів затверджують переліки пам`яток історії та культури місцевого значення (стаття 17), встановлюють зони їх охорони (стаття 29), а також вирішують інші питання в галузі охорони і використання пам`яток історії та культури, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Зазначені позивачем органи охорони пам`яток УРСР, як-то, зокрема, Державний комітет Ради Міністрів УРСР у справах будівництва, забезпечували саме подання пропозицій, формування переліків пам`яток, водночас їх затвердження, тобто затвердження пропозицій та надання статусу пам`ятки шляхом її включення до переліку пам`яток здійснювалось саме виконкомами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів щодо пам`яток місцевого значення.

При цьому затвердження Радою Міністрів УРСР потребували лише переліки пам`яток республіканського значення відповідно до частини третьої статті 17 Закону Української РСР від 13.07.1978 №3600-IX.

З урахуванням викладеного, наявність чи відсутність, на думку позивача, недоліків акта Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 не є та не може бути ані предметом спору, ані предметом доказування у межах цієї справи, оскільки Міністерство приймало наказ на підставі подання, направленого листом Харківської обласної державної адміністрації від 04.11.2019 № 01-50/8477, яким надано Перелік об`єктів культурної спадщини Харківської області, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом №1805-ІІІ, а не вказаного рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів.

Враховуючи викладене, рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.05.1980 № 334, яким об`єкт було взято на облік до набрання чинності Закону України «Про охорону культурної спадщини», є чинним та законним, а, отже, вказане не призводить до незаконності наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 4.06.2020 № 1883 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» в частині включення у додаток пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення «Палац Праці», охоронний номер 7113-Ха.

Крім того, взяття на облік об`єкту рішенням Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.05.1980 №334 та набуття останнім статусу пам`ятки не заперечується й власником нежитлових приміщень Об`єднанням профспілок Харківської області, яке є засновником позивача - Підприємства «Палац Праці» Об`єднання профспілок Харківської області.

Вказаний факт безпосередньо підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 23.02.2004 у справі № 16961/6-06 в.о.о. 5756/4-15, де Об`єднанням профспілок Харківської області констатовано історичне значення, архітектурно-скульптурний облік пам`ятки архітектури 1914-1916 будинку «Палац Праці», а також охоронне зобов`язання від 05.03.1991 № 43.

Враховуючи викладене, твердження позивача про невзяття об`єкта на облік та набуття останнім статусу пам`ятки є безпідставним, необґрунтованим та не підтверджується жодними доказами.

Щодо тверджень позивача про відсутність підстав у Мінкульту для занесення об`єкту - пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення «Палац Праці» до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та незаконності наказу від 04.06.2020 № 1883, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже встановлено судовим розглядом, за адресою: м. Харків, майдан Конституції, 1 розташована пам`ятка містобудування та архітектури місцевого значення - «Палац Праці», яка взята на державний облік рішенням Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних від 30.05.1980 № 334 охоронним номер 271 та занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 № 1883, охоронний номер 7113-Ха.

Рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.05.1980 № 334, яким об`єкт було взято на облік до набрання чинності Закону України «Про охорону культурної спадщини», є чинним та законним, а, отже, не призводить до незаконності наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 № 1883 в частині включення у додаток пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення «Палац Праці», охоронний номер 7113-Ха.

Таким чином, з моменту взяття вказаного об`єкта культурної спадщини на державний облік як пам`ятки місцевого значення, на нього розповсюджується спеціальний режим використання, що в свою чергу покладає на власників (користувачів) цієї пам`ятки певні обов`язки по збереженню її автентичності та історичної цінності.

Відповідно до листа Харківської обласної військової адміністрації від 04.11.2019 № 01-50/8477 та рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.05.1980 № 334, яким об`єкт було взято на облік, до Мінкульту надано вивірений Перелік пам`яток містобудування та архітектури місцевого значення, які пропонуються занести до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як такі, що взято на державний облік відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом України «Про охорону культурної спадщини», та не включені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

У поданому Переліку зазначений об`єкт культурної спадщини «Палац Праці» (рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.05.1980 № 334).

У подальшому, відповідно до вимог діючого законодавства, а саме Закону України «Про охорону культурної спадщини», розділу IX Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11 березня 2013 № 158, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 квітня 2013 року за № 528/23060 (у редакції наказу Міністерства культури України від 27 червня 2019 року № 501), в межах повноважень, визначених Положенням про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2019 року № 885, на підставі листа Харківської обласної військової адміністрації від 04.11.2019 № 01-50/8477, Мінкультом винесено наказ № 1883 від 04.06.2020 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України», яким наказано занести до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення пам`ятки культурної спадщини, які перебувають на обліку відповідно до законодавства, яке діяло до набрання чинності Закону України «Про охорону культурної спадщини» у Харківській області, відповідно до додатку.

Так, на момент прийняття рішення рішенням Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних від 30.05.1980 № 334 у частині включення у додаток до вказаного рішення об`єкту нерухомості «Палац Праці» діяло законодавство Української РСР, зокрема, Закон Української УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури».

Тобто, безпосередня процедура занесення виявлених об`єктів до Переліку об`єктів культурної спадщини місцевого значення, на момент прийняття рішення Виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.05.1980 № 334, не була чітко регламентована, оскільки регулювання вказаної процедури було упорядковано лише 13.05.1986, тобто після затвердження Міністерством культури СРСР Інструкції № 203 про порядок обліку, забезпечення безпеки, змісту, використання та реставрації нерухомих пам`яток історії та культури».

Що стосується доводів позивача про порушення його прав, у зв`язку з прийняттям оскаржуваного наказу, слід зазначити, що збереження об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань та обов`язків органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Отже, держава в особі відповідних органів протягом усього часу існування об`єкту нерухомості, незалежно від оформлення на нього права приватної власності за фізичними або юридичними особами, на будь-якій стадії проведення будівельних робіт може присвоїти йому статус об`єкта культурної спадщини у разі наявності у нього ознак, притаманних цим об`єктам, оскільки це є її виключними повноваженнями.

Жодних обмежень держави щодо виявлення об`єктів культурної спадщини, присвоєння їм відповідного статусу та занесення до Переліку об`єктів культурної спадщини чинне законодавство не містить.

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру судових рішень, ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.12.2024 відкрито провадження у справі № 922/4176/24 за позовом власника пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення «Палац праці» Об`єднання профспілок Харківської області, який є засновником позивача, до держави РФ в особі уряду РФ про стягнення коштів в розмірі 40641300,00 Євро в якості відшкодування майнової шкоди за пошкодження пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення «Палац Праці».

Вказана обставина спростовує доводи позивача як про відсутність будь-якої історичної та культурної цінності будівлі, так і про обізнаність позивача щодо статусу будівлі «Палац Праці» лише після пред`явлення позову прокуратури у справі про зобов`язання укладення охоронного договору.

Крім того, слід зазначити, що позивач не є власником будівлі, що ним не заперечується.

На час розгляду справи позивачем не зазначено, а судом відповідно до зібраних у справі доказів не виявлено яким саме чином оскаржуваний наказ вплинув на права, обов`язки або законні інтереси позивача.

Під час розгляду справи позивач пояснив, що в майбутньому при укладанні позивачем договорів приміщень в будівлі по майдану Конституції, 1, що є статутною діяльністю позивача, статус пам`ятника архітектури може призвести до певних обмежень в орендних відносинах.

Відтак, порушення прав позивача на час розгляду цієї справи відсутнє.

Колегія суддів звертає увагу також і на лист Підприємства «Палац Праці» від 24.04.2015 №67, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 133, том 2), у якому зазначено, що усі рішення будинку Палацу Праці згідно з законодавством, що регулює питання охорони пам`яток, повинен приймати власник будинку, який є засновником нашого Підприємства, і якому Підприємство підпорядковується.

З вказаного твердження вбачається, що позивач наголошував на непричетності стосовно користування і обслуговування спірною будівлею, посилаючись на те, що не є її власником, отже, висновував, що віднесення будівлі до пам`яток архітектури може зачіпати інтереси власника будівлі - Об`єднання профспілок, який до суду в цій справі з приводу скасування оскаржуваного наказу не звертався.

У зв`язку з наведеним, слід врахувати, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Обов`язковою умовою задоволення позову є реальне порушення прав позивача з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З урахуванням викладеного, доводи позивача про порушення його прав в зв`язку з винесенням оскаржуваного припису є передчасними в межах цієї справи.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Підприємства "Палац праці" Об`єднання профспілок Харківської області.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства "Палац праці" Об`єднання профспілок Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 по справі № 520/8081/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова Я.М. Макаренко