Справа № 619/944/25
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 р.Справа № 619/944/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Калиновського В.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Пруднікова О.В., вул. Першого Травня, 63, м. Дергачі, Дергачівський, Харківська, 62300, по справі № 619/944/25

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора СПД ВП №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції Лабівського Романа Михайловича , Головного управління Національної поліції в Тернопільській області

про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, інспектора СПД ВП №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області старшого лейтенанта поліції Лабівського Романа Михайловича, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4025407 від 07.02.2025 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження у справі закрити.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23.07.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність будь-якого аналізу з боку суду змісту позовної заяви, додаткових пояснень з його боку, відсутність жодної відповіді з боку суду на його аргументи та наведення мотивів з боку суду щодо свого ж рішення - вважає, що оскаржувані рішення по даній справі порушують його право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом (ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів не надходили. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

В судове засідання суду апеляційної інстанції відповідачі не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Інспектором СПД ВП №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Лабівським Р.М. 07.02.2025 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4025407.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 07.02.2025 о 14 год 21 хв дорога М-30, 106 км ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN модель TOUAREG, р.н. НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1., яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 34. ПДР- порушення вимог розмітки проїзної частини дороги, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП, накладено штраф в сумі 340,00 грн.

Такі дії ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважаючи спірну постанову незаконною, звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а тому оскаржувана постанова від 7 лютого 2025 року є законною та обґрунтованою, скасуванню не підлягає.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно із частиною другою статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги по суті встановленого порушення, колегія суддів зазначає, що порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху(далі -ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Відповідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункти 1.3, 1.9).

Відповідно до п.1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб неповинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян завдавати матеріальних збитків.

Згідно з підрозділом 1 «Горизонтальна розмітка» р.34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху горизонтальна розмітка має таке значення, зокрема, 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що водіям заборонено перетинати лінію горизонтальної розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія), за виключенням окремих випадків, які визначені у Правилах дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП, в тому числі показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ч. 2 та 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, на підтвердження правомірності рішення, представником відповідача до суду подано оптичний диск з відеофайлами (а.с.35).

Колегією суддів здійснено огляд наданого стороною відповідача відеозапису.

З дослідженого відеозапису вбачається, що поліцейськими зафіксовано рух автомобіля Volkswagen TOUAREG, а саме, 07.02.2025 в проміжку часу з 14:21:42 по 14:23:02 зафіксовано, що вказаний автомобіль перетнув суцільну лінію розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків.

Позивач заперечує порушення ним ПДР України та зазначає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності була винесена за відсутності будь-яких доказів і без дослідження всіх обставин справи.

ОСОБА_1 зазначив, що не порушував ПДР, що це не його транспортний засіб перетнув суцільну лінію, а також те, що матеріали справи не містять доказів порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, оскільки на відеозаписі неможливо встановити номерний знак автомобілю Volkswagen TOUAREG.

Суд першої інстанції зазначив, що відеозапис здійснений за допомогою автомобільного відеореєстратора службового транспортного засобу працівників патрульної поліції свідчить про те, що перетин суцільної лінії автомобілем Volkswagen TOUAREG здійснено о 14 год. 21 хв. 44 сек., одразу працівниками поліції здійснено переслідування даного транспортного засобу, переслідування триває 2 хвилини, і о 14 год. 23 хв. 02 сек. працівниками поліції зупинено транспортний засіб Volkswagen TOUAREG під керуванням ОСОБА_1 . Відеозапис здійснювався до повного зупинення транспортного засобу. Крім того, протягом двох хвилин, тобто часу переслідування працівниками поліції автомобіля Volkswagen TOUAREG руху жодного іншого схожого автомобіля на відеозаписі не зафіксовано.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN модель TOUAREG, р.н. НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1., яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 34. ПДР- порушення вимог розмітки проїзної частини дороги, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Оглянувши надані суду докази в сукупності із встановленими у цій справі фактичними обставинами справи, судова колегія вважає не правильним висновок суду першої інстанції, що інспектор поліції чітко зафіксував факт порушення позивачем, який керував ТЗ Volkswagen TOUAREG, н.з. НОМЕР_1 , вимог п.1.1 розділу 34 ПДР (абзаци 3, 4), оскільки з відеозапису не можливо чітко ідентифікувати номерний знак авто, котре здійснило перетин суцільної лінії, лише після розвороту автомобіля працівників поліції розпочалось переслідування та після зупинки автомобіля, працівниками поліції встановлено що це Volkswagen TOUAREG, н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що транспортний засіб котрий здійснив перетин суцільної лінії не перебував у безперервній відео-фіксації правопорушення працівниками поліції.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Колегія суддів зазначає, що матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Таким чином, записаний на оптичний диск носій інформації, електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, відповідачем, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, було надано до суду, зокрема копію відео-фіксації порушення водієм ПДР України (здійснення перетину суцільної лінії). При цьому, колегія суддів наголошує, що надані докази підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів повинні бути засвідчені електронним цифровим підписом відповідача.

Разом з тим, відеозаписи на оптичному диску долученого відповідачем (а.с. 35) не засвідчені електронним цифровим підписом відповідача, а тому не є належними, допустимим та достатніми доказами, у розумінні ст.ст. 72-76 КАС України, які дають можливість прослідкувати спірні обставини від початку до кінця.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України надано не було, а тому правомірність винесення оскаржуваної постанови відповідачами не доведено.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що встановлена відсутність підтвердження належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем 07.02.2025 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, а тому постанова серії ЕНА № 4025407 від 07.02.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Згідно з ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції може своєю постановою скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при його прийнятті судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23.07.2025 по справі №619/944/25 скасувати.

Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4025407 від 07.02.2025 про вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді В.А. Калиновський О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 08.10.2025 року