Справа № 480/12097/23
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Суть спору, позиція сторін. Процесуальні дії суду. Заяви учасників справи.
Позивач 13.11.2023 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у незвільненні з військової служби позивача на підставі абз. 4 пп. ''г'' п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2232-ХІІ; зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 . Позивачем було подано відповідачу рапорт про звільнення зі служби у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю. Натомість відповідачем було неправомірно відмовлено позивачу у звільненні зі служби. Тому позивач звернувся до суду.
Судом 17.11.2023 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.
До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Відзив мотивовано тим, що позивач є військовослужбовцем та подав рапорт про звільнення зі служби у зв`язку із тим, що він має матір, яка є особою, що потребує постійного догляду. До рапорту позивачем не було надано висновку МСЕК, який би міг підтверджувати необхідність постійного догляду за його матір`ю. Висновок ЛКК, який наданий позивачем, може підтверджувати необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною до 18 років та не може бути визнаний документом, передбаченим законодавством для звільнення позивача з військової служби.
Встановлені судом фактичні обставини. Висновки суду та їх мотиви.
Позивач є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 , що не заперечується сторонами.
У серпні 2023 року позивачем було подано відповідачу рапорт про звільнення його зі служби відповідно до п.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме у зв`язку необхідністю здійснювати догляд за матір`ю, яка потребує постійного догляду. Вказаний факт не спростовано відповідачем.
До вказаного рапорту позивачем було надано копії наступних документів: паспорти позивача та його матері - ОСОБА_2 ; картку платника податків ОСОБА_2 ; довідки ЛКК, виданій ОСОБА_2 , в тому, що вона за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду; свідоцтва про народження позивача; акту обстеження житлових умов.
За результатами розгляду рапорту позивача, відповідачем направлено листа від 16.08.2023, в якому зазначено, що для підтвердження необхідності стороннього догляду за ОСОБА_2 позивач має надати висновок медико-соціальної експертної комісії. На даний час відсутні законні підстави для звільнення з лав ЗСУ.
08.09.2023 позивач подав відповідачу другий рапорт, в якому зазначив, що на нього не поширюється дія постанови КМУ від 12.06.2013 № 413. Висновок ЛКК є належним документом для звільнення позивача зі служби. Тому просив повторно розглянути його рапорт про звільнення зі служби.
26.09.2023 відповідач повідомив позивача листом, що надана довідка ЛКК не може бути підставою для звільнення позивача, оскільки вона стосується дорослого члена сім`ї та не містить жодного посилання на період отримання сторонньої допомоги. Пропонував позивачу звернутися до МСЕК та отримати відповідну довідку з метою законного звільнення зі служби.
Вважаючи протиправною поведінку відповідача щодо не звільнення зі служби, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до абз.4 пп.''г'' п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (в редакції ЗУ від 28.06.2023 № 3161-ІХ) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п.12 Положення, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам військові частини, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 цього Положення передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (п.241 Положення).
Абзацами 2 та 13 п.14.10 розділу ХІV Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (в редакції наказу Міністра оборони України від 15.11.2022 № 383), передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Відповідно до норми п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Суд звертає увагу, що акт індивідуальної дії повинен містити обґрунтовану відмову або рішення про задоволення, оскільки це забезпечує чіткість, прозорість і законність рішення, а також дозволяє заявнику зрозуміти свої права та можливості для їх захисту.
Отже, за результатами розгляду рапорту, командир зобов`язаний проаналізувати всі додані до нього документи та прийняти рішення по суті рапорту шляхом його задоволення або надання вмотивованої відмови.
Натомість, як встановлено судом, у листі відповідача від 16.08.2023 зазначено, що на даний час у позивача відсутні законні підстави для звільнення з лав ЗСУ. У листі від 26.09.2023 (щодо повторного розгляду рапорту) відповідачем запропоновано позивачу звернутися до МСЕК та отримати відповідну довідку з метою законного звільнення зі служби. Висновків щодо прийняття рішення по суті розгляду рапорту, а саме із зазначенням стверджувальної відмови чи задоволення рапорту вказані листи не містять.
Формулювання «на даний час відсутні законні підстави для звільнення з лав ЗСУ» не містить чіткого волевиявленням відповідача (рішення) - ні задоволення, ні стверджувальної відмови, а фактично є інформаційним повідомленням. Така фраза сама по собі не створює і не припиняє прав позивача, оскільки вона свідчить, що поки що немає підстав для звільнення, але можливо пізніше з`являться (після подання додаткових документів, тощо). Таке формулювання не завершує вирішення питання, а залишає його відкритим, що суперечить меті акту індивідуальної дії - врегулювати конкретні правовідносини.
Також вказане формулювання є загальним шаблоном. Такий вираз не має індивідуального підходу до справи конкретної особи. Немає прямої вказівки на рішення. У фразі немає однозначної вказівки, що у задоволенні прохання відмовлено, тобто не сформульовано рішення у вигляді "відмовити у звільненні". Не надано інформації про порядок оскарження. Законна відмова як адміністративне рішення має містити роз`яснення про можливість її оскарження, чого в цій фразі немає.
Отже, вказаний лист і зазначене у ньому не відповідає вимогам до належного адміністративного рішення й не може розглядатися як офіційна, повна і законна відмова у звільненні. Тобто вона не породжує правових наслідків для особи в розумінні чітко оформленої відмови.
Отже, відповідачем не було розглянуто по суті рапорт позивача про звільнення зі служби, а саме шляхом прийняття відповідного рішення у формі акта індивідуальної дії.
Тому суд дійшов висновку, що саме бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті рапорту позивача про звільнення зі служби не відповідає критеріям правомірності, які встановлені ч.2 ст.2 КАС України.
Cуд також зазначає, що відповідачем не оцінювався висновок ЛКК, як документ який може підтверджувати необхідність постійного догляду за матір`ю позивача, а була зайнята категорична позиція щодо неможливості прийняття такого документу, оскільки висновки ЛКК можуть лише підтверджувати необхідність постійного догляду за особами до 18 років.
Суд звертає увагу, що у відповідності до норми ч.5 ст.13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відтак суд, з урахуванням норми ч.2 ст.9 КАС України, задовольняє частково позовні вимоги, з виходом за їх межі, а саме визнає протиправною бездіяльності, про яку зазначено вище та зобов`язує відповідача розглянути по суті рапорт позивача про звільнення зі служби та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
В задоволенні інших вимог суд відмовляє, у зв`язку з їх передчасністю, оскільки відповідач не розглянув рапорт позивача про звільнення зі служби у спосіб, визначений законодавством, а саме шляхом прийняття індивідуального акту. Отже, у даному випадку фактично відсутня відмова відповідача у звільненні позивача зі служби.
Судові витрати.
Враховуючи те, що вимоги задоволені частково, проте даний спір виник внаслідок неправомірної поведінки відповідача, суд на підставі норми ч.8 ст. 139 КАС України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у повному обсязі у сумі 1073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
1. Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у відсутності розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме на підставі абз.4 пп.''г'' п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (в редакції Закону України від 28.06.2023 № 3161-ІХ).
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме на підставі абз.4 пп.''г'' п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (в редакції Закону України від 28.06.2023 № 3161-ІХ) та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
4. В задоволенні інших вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 - відмовити.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань, 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн 60 (шістдесят) коп. витрат судового збору.
6. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
8. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено та підписано суддею 08.10.2025.

Суддя А.І. Сидорук