Справа № 280/4931/25
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 280/4931/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року (суддя Тетерюк Н.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови ВП №51990217 від 01.05.2025 про стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 01.05.2025 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 33626,02 грн у виконавчому провадженні №51990217.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в межах виконавчого провадження №51990217 з позивача було стягнуто грошові кошти в сумі 34 355,24 грн та виконавчий збір 3 442,93 грн, що становить 10% від фактично стягнутої суми. Примусове стягнення решти заборгованості здійснювалося приватним виконавцем, який також стягнув основну винагороду приватного виконавця. Оскільки виконавче провадження №51990217 було відкрито 23.08.2016, позивач вважає, що у спірному випадку при визначенні розміру виконавчого збору підлягають застосуванню норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) в редакції на час відкриття виконавчого провадження, а не на час повного виконання виконавчого документа. Просить позов задовольнити.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що в даному випадку є факт не стягнення виконавчого збору в сумі 33626,02 грн., постанову про стягнення виконавчого збору від 31.08.2016 не було скасовано. Так як в ході здійснення виконавчого провадження була зменшена сума виконавчого збору з 37068,95 грн. на 33626,02 грн. державним виконавцем 01.05.2025 було винесено постанову про стягнення залишку виконавчого збору 33626,02 грн. Щодо, повновлення строку на подання адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання незаконною постанову про стягнення виконавчого збору від 01.05.2025 на користь держави зазначаємо, що відповідно до частини 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Відповідно до поштового реєстру направлення простої кореспонденції від 05.05.2025 боржнику ОСОБА_1 було направлено постанову про стягнення виконавчого збору від 01.05.2025 ВП № 51990217. Направлення даної постанови простою кореспонденцією визначене ст.. 28 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рекомендованою кореспонденцією обов`язково направляються постанови про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону. А від так боржник ОСОБА_1 пропустив строк на оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 01.05.2025, яка була направлена йому 05.05.2025. Також відповідно до поштового реєстру направлення рекомендованої від 02.05.2025 боржнику ОСОБА_1 було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження № 77961401 про стягнення з нього виконавчого збору, проте конверт було повернуто на адресу Відділу з відміткою «за закінченням терміну зберігання», тобто з невідомої причини боржник не отримав листа. Строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № 77961401 ОСОБА_1 пропустив. До того ж, оскаржити постанову про стягнення виконавчого збору від 31.08.2016 №51990217 у боржника ОСОБА_1 було достатньо часу, проте він не скористався законним правом, а від так пропустив строк на оскарження даної постанови.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.12.2009 у справі №2-3894/2009 позов філії Шевченківське відділення №7858 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь філії - Шевченківське відділення №7858 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - 368737 грн 54 коп.; держмито у розмірі 1700,00 грн. та 252 грн 00 коп. витрати на інформаційно технічне забезпечення.

На виконанні в Олександрівському відділі держаної виконавчої служби міста Запоріжжя перебувало виконавче провадження №51990217 з примусового виконання виконавчого листа №2-3894/09, виданого 17.02.2010 Ленінським районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 солідарно на користь філії Шевченківське відділення №7858 ВАТ «Державний ощадний банк України» 368737 грн 54 коп.; держмито у розмірі 1700,00 грн. та 252 грн 00 коп. витрати на інформаційно технічне забезпечення.

23.08.2016 державним виконавцем Олександрівського відділу держаної виконавчої служби міста Запоріжжя Куліченко О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51990217.

31.08.2016 державним виконавцем Олександрівському відділі держаної виконавчої служби міста Запоріжжя Куліченко О.М. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 37068,95 грн.

Разом із тим, приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №65365441 з примусового виконання виконавчого листа №2-3894/09, виданого 17.02.2010 Ленінським районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 солідарно на користь філії Шевченківське відділення №7858 ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 368737 грн 54 коп. та судового збору 1952,00 грн., на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII.

01.05.2025 державним виконавцем Центрального ВДВС Кабаченко Ю.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №51990217 з примусового виконання виконавчого листа №2-3894/09, виданого 17.02.2010 Ленінським районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 солідарно на користь філії Шевченківське відділення №7858 ВАТ «Державний ощадний банк України» 368737 грн 54 коп.; держмито у розмірі 1700,00 грн. та 252 грн 00 коп. витрати на інформаційно технічне забезпечення, на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, з посиланням на те, що відповідно до даних АСВП, а також доданої до заяви від ОСОБА_2 постанови про закінчення виконавчого провадження №65365441 від 08.04.2025 встановлено, що вище зазначений виконавчий документ було фактично виконано приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. в ВП № 65365441 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII.

За змістом вказаної постанови зазначено, що виконавчий збір в сумі 33626,02 грн не стягнено та підлягає виведенню в окреме виконавче провадження.

01.05.2025 державним виконавцем Центрального ВДВС Кабаченко Ю.Ю. у виконавчому провадженні №51990217 винесено постанову про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 33626,02 грн.

Не погоджуючись з постановою про стягнення виконавчого збору від 01.05.2025 ВП №51990217, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (23.08.2016), передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Частиною 5 цієї статті у тій же редакції встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (23.08.2016), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 40 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (23.08.2016) передбачались наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Так, згідно з частиною 3 цієї статті, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору (01.05.2025), виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 40 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору (01.05.2025) також передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону № 1404-VIII, на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28.08.2018 (тобто на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (23.08.2016)) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Водночас Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, були внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, за змістом яких виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховним Судом неодноразово викладалися висновки у подібних правовідносинах щодо застосування статті 27 Закону № 1404-VIII, в редакції діючій до 28.08.2018 (постанови 14.05.2020 у справі №640/685/19, від 29.07.2020 у справі №1340/5050/18, від 12.08.2020 у справі №1340/5053/18, від 15.10.2020 у справі №280/5959/19, від 28.10.2020 у справі №400/878/20, від 21.01.2021 у справі №640/3430/19, від 28.01.2021 у справі №420/769/19 та від 20.05.2021 у справі №640/32814/20), які підлягають застосуванню у цій справі.

У постановах 14.03.2024 у справі № 280/7418/23, від 22.12.2023 у справі № 640/38220/21, від 06.09.2023 у справі № 160/11725/22, від 15.06.2023 у справі № 420/2013/22, від 06.04.2023 у справі № 640/20994/21 та від 06.04.2023 у справі № 640/20994/21, Верховний Суд вирішував питання застосування положень частини другої статті 27 Закону №1404-VІІІ за обставин, коли виконавче провадження відкрито за Законом №1404-VІІІ у редакції, що діяла до набрання чинності змінами, внесеними згідно із Законом №2475-VIII, тобто до 28.08.2018, а постанову про стягнення виконавчого збору винесено вже після цієї дати і його розмір розраховано відповідно до Закону №1404-VІІІ у редакції Закону №2475-VIII, при цьому кошти за виконавчим документом не стягнуто.

Практика Верховного Суду у цій категорії спорів є сталою та послідовною, а висновки, наведені у вищевказаних постановах, є релевантними до обставин цієї справи.

Так згідно правових висновків Верховного Суду, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалася, а саме: в період до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

01.05.2025 державним виконавцем Центрального ВДВС Кабаченко Ю.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №51990217 з примусового виконання виконавчого листа №2-3894/09, виданого 17.02.2010 Ленінським районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 солідарно на користь філії Шевченківське відділення №7858 ВАТ «Державний ощадний банк України» 368737 грн 54 коп.; держмито у розмірі 1700,00 грн. та 252 грн 00 коп. витрати на інформаційно технічне забезпечення, на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, з посиланням на те, що відповідно до даних АСВП, а також доданої до заяви від ОСОБА_2 постанови про закінчення виконавчого провадження №65365441 від 08.04.2025 встановлено, що вище зазначений виконавчий документ було фактично виконано приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. в ВП № 65365441 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII.

01.05.2025 державним виконавцем Центрального ВДВС Кабаченко Ю.Ю. у виконавчому провадженні №51990217 винесено постанову про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 33626,02 грн.

При цьому, за змістом постанови державного виконавця Центрального ВДВС Кабаченко Ю.Ю. про закінчення виконавчого провадження від 01.05.2025 ВП №51990217 залишок боргу позивача за виконавчим документом становить 0,00 грн.

Згідно листа відповідача від 19.03.2025 №25494/1 повідомлено, що в рамках виконавчого провадження №51990217 на користь стягувача було стягнуто та перераховано 34355,24 грн, виконавчого збору стягнуто на користь Держави та перераховано 3442,93 грн. Станом на 19.03.2023 залишок боргу за виконавчим документом становив 336334,30 грн, залишок виконавчого збору становив 33626,02 грн.

Водночас, у межах виконавчого провадження №51990217 вказані суми основної заборгованості за виконавчим документом 336334,30 грн та залишку виконавчого збору 33626,02 грн не були примусового стягнуті з огляду на те, що погашення відповідної заборгованості, стягнення якої здійснювалось з позивача та ОСОБА_2 в солідарному порядку, відбулось в межах виконавчого провадження №65365441, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А., з примусового виконання виконавчого листа №2-3894/09, виданого 17.02.2010 Ленінським районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 солідарно на користь філії Шевченківське відділення №7858 ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 368737 грн 54 коп. та судового збору 1952,00 грн., яке було закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII у зв`язку з повним фактичним погашенням заборгованості.

Тож державний виконавець визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від решти суми заборгованості, що підлягала примусовому стягненню за виконавчим документом, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

У постановах від 28.01.2021 у справі № 420/769/19, від 22.01.2021 у справі № 400/4023/19, від 21.01.2021 у справі № 640/3430/19, від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20 Верховний Суд констатував, що положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28.08.2018 (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Посилаючись на те, що внесені Законом №2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршують становище боржників, виконавче провадження стосовно яких розпочато під час дії попередньої редакції статті 27 Закону № 1404-VІІІ, Верховний Суд сформулював позицію про відсутність у таких випадках підстав для застосування статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції Закону № 2475-VIII та стягнення з них виконавчого збору.

Таким чином, з урахуванням того, що внесені Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника ОСОБА_1 , а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, колегія суддів доходить висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 33626,02 грн.

Вказаний висновок апеляційного суду узгоджується з позицією Верховного Суду, що викладена у постановах від 25.07.2025 у справі № 580/12022/23, від 24.09.2025 у справі 140/36306/23, яку суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України застосовує до спірних правовідносин.

Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом , колегія суддів, зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Так, положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною шостою статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржувану постанову позивачем отримано 02.06.2025, до суду позивач звернувся 12.06.2025, саме в десятиденний строк з дня фактичного отримання спірної постанови.

Крім того, колегія суддів наголошує, що в даному випадку предметом оскарження є саме постанова відповідача від 01.05.2025 про стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні №51990217, а не постанова про стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні №51990217 від 31.08.2016.

Отже, позивачем не пропущено визначений ст. 287 КАС України строк звернення до суду із адміністративним позовом.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров