Справа № 620/3488/25
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3488/25 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ЖИТНЯК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Кузьмишиної О.М., Файдюка В.В., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

28.03.2025 до Чернігівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві, в якому він просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення комісії Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві від 17.03.2025 №60/11-13/25 про відмову в зарахуванні позивачу до стажу служби (роботи) в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Києві, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стажу служби позивача в податковій міліції з 20.05.2003 до 05.02.2020;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві зарахувати до стажу служби (роботи) в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Києві, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, стаж його служби в податковій міліції з 20.05.2003 до 05.02.2020.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відмова відповідача у зарахуванні до стажу служби позивача в Державному бюро розслідувань періоди його роботи у податковій міліції з 20.05.2003 до 05.02.2020 є протиправною, оскільки згідно з положеннями статті 26 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 № 509-XII на осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Наполягає, що служба в органах податкової міліції, яка здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а тому повинна зараховуватись до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань на підставі пункту 3 частини 2 статті 78 Закону № 580-VIII.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 р. позов задоволено повністю.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність дій належними та допустимими доказами.

Відповідач, не погодившись з рішення суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, зазначених у відзиві до позовної заяви, зокрема зазначають, що у Державного бюро розслідувань не було правових підстав зараховувати період служби позивача в податковій міліції до стажу служби в поліції, оскільки в переліку періодів служби, які включаються до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, відповідно до частини другої статті 78 Закону № 580-VIII період проходження служби в органах податкової міліції не включено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 р. та витребувано справу із суду першої інстанції.

Після надходження справи до апеляційного суду ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Обставини, встановлені судом.

Позивач у період з 20.05.2003 по 05.02.2020 проходив службу у податковій міліції, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.30-36) та витягом з послужного списку (а.с.37-40).

ОСОБА_1 з 13.09.2022 і по теперішній час проходить службу (роботу) в ДБР на посаді начальницького складу (позивачу присвоєно спеціальне звання старшого начальницького складу «майор Державного бюро розслідувань»).

17.03.2025 на адресу відповідача надійшов рапорт (вх. № 141/11-06/24), відповідно до якого позивач просив зарахувати його стаж служби в податковій міліції з 20.05.2003 по 05.02.2020 до стажу служби (роботи) в ДБР, який дає право на доплату за вислугу років, при цьому посилався на позицію викладену у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №826/16143/18 якою, на його думку, прирівняно статус позивача, що проходив службу в органах податкової міліції, до статусу осіб, що перебували на службі в органах внутрішніх справ України.

У ході розгляду рапорта позивача Протоколом від 17.03.2025 №1 Комісія установила, що дійсно в матеріалах особової справи позивача наявні документи, які підтверджують службу в органах податкової міліції у період з 20.05.2003 по 05.02.2020. Проте Комісія ТУ ДБР у м. Києві дійшла висновку про відсутність правових підстав для зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в ДБР період проходження ним служби в органах податкової міліції.

Відмова мотивована тим, що відповідно до пункту 2.2.2 Інструкції про механізм реалізації норм законодавства щодо становлення доплати за вислугу років та обчислення стажу служби (роботи), який дає право на доплату за вислугу років працівникам Державного бюро розслідувань, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 08.10.2021 №524, до стажу служби (роботи), що дає право на отримання доплати за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, зараховуються періоди, які визначені частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» та час проходження служби в Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу. Вказаною нормою Закону не передбачено, що до стажу служби у поліції зараховуються періоди служби у податковій міліції. З огляду на приписи вказаних нормативно-правових актів вбачається відсутність у Комісії правових підстав та обов`язку щодо зарахування до стажу служби (роботи) в Державному бюро розслідувань, який дає право на доплату за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, наявного стажу служби у податковій міліції.

Не погодившись із не зарахуванням до вислуги років у поліції, наявної на момент прийняття на службу у Державне бюро розслідувань, вислуги років у податковій міліції, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначає Закон України від 12.11.2015 року № 794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (далі - Закон № 794-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 794-VIII Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

За приписами частин 1 та 2 статті 14 Закону № 794-VIII до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону № 794-VIII трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.

На осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюється Дисциплінарний статут Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців Державного бюро розслідувань здійснюється відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

За змістом частини 2 статті 19 Закону №794-VIII особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Статтями 1-2 вказаного Закону визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону №580-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 78 Закону №580-VIII, стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною 2 статті 78 Закону передбачено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05 липня 2012 року № 5083-VI, який набрав чинності з 12 серпня 2012 року, серед іншого, доповнено Податковий кодекс України розділом XVIII-2 (Податкова міліція).

Так, пунктом 348.1 статті 348 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

У відповідності до пункту 348.2 статті 348 ПК України, завданнями податкової міліції є: запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у сфері оподаткування та бюджетній сфері, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук осіб, які переховуються від слідства та суду за кримінальні та інші правопорушення у сфері оподаткування та бюджетній сфері; забезпечення безпеки діяльності працівників контролюючих органів, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків .

Згідно з пунктом 353.1 статті 353 ПК України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

За приписами пункту 356.1 статті 356 ПК України, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04 грудня 1990 року №509-XII (далі - Закон №509-XII, який був чинний у період служби позивача у податковій міліції), податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Завданнями податкової міліції є: запобігання злочинам та іншим правопорушенням у сфері оподаткування, їх розкриття, розслідування та провадження у справах про адміністративні правопорушення; розшук платників, які ухиляються від сплати податків, інших платежів; запобігання корупції в органах державної податкової служби та виявлення її фактів; забезпечення безпеки діяльності працівників органів державної податкової служби, захисту їх від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням службових обов`язків.

У статті 21 Закону №509-XII, яка визначала повноваження податкової міліції, зазначено, що податкова міліція відповідно до покладених на неї завдань: приймає і реєструє заяви, повідомлення та іншу інформацію про злочини і правопорушення, віднесені до її компетенції, здійснює в установленому порядку їх перевірку і приймає щодо них передбачені законом рішення; здійснює відповідно до закону оперативно-розшукову діяльність, досудову підготовку матеріалів за протокольною формою, а також проводить дізнання та досудове (попереднє) слідство в межах своєї компетенції, вживає заходів до відшкодування заподіяних державі збитків; виявляє причини і умови, що сприяли вчиненню злочинів та інших правопорушень у сфері оподаткування, вживає заходів до їх усунення; забезпечує безпеку діяльності органів державної податкової служби та їх працівників, а також захист працівників від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків; запобігає корупції та іншим службовим порушенням серед працівників державної податкової служби; збирає, аналізує, узагальнює інформацію щодо порушень податкового законодавства, прогнозує тенденції розвитку негативних процесів кримінального характеру, пов`язаних з оподаткуванням.

Частина перша статті 24 Закону №509-XII передбачала, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно статті 26 Закону №509-XII, держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію".

Висновки суду.

Аналіз викладених норма дає підстави для висновку, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Апеляційним судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, а відповідач не заперечує, що позивач проходив службу в органах податкової міліції у період з 20.05.2003 до 05.02.2020.

Разом з цим Відповідач, відмовляючи Позивачу у відповідних вимогах про зарахування стажу роботи в податковій міліції до стажу роботи в ДБР, зазначив, що приписами частини другої статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" закріплено вичерпний перелік видів служб та часу роботи, які зараховуються до стажу служби, і служба в підрозділах податкової міліції в цьому переліку відсутня.

Проте, Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі № 826/16143/18 погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що, визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби, необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались, та визначення чинним на момент проходження служби законодавством статусу такої служби.

Чинним на час проходження позивачем служби в податковій міліції та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в податковій міліції, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені і у постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі №440/1564/20.

У контексті спірних правовідносин у справі №380/7750/20 Верховний Суд дійшов висновку, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України.

Така правова позиція надалі підтримана Верховним Судом у постановах від 13 серпня 2021 року у справі №440/1564/20, від 11 листопада 2021 року у справі №280/1546/21, від 02 червня 2022 у справі №280/8419/20.

Вказані висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №380/8659/20, від 02.06.2022 у справі № 280/8419/20.

Частиною 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів, приймаючи вищезазначені висновки Верховного Суду, приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що стаж служби Позивача у податковій міліції з 20.05.2003 по 05.02.2020 підлягає зарахуванню до стажу проходження служби в поліції, відповідно, як наслідок, і до стажу служби в ДБР, який дає право на встановлення доплати за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Посилання відповідача на іншу судову практику є безпідставними з огляду на те, що правовідносини у даній справі та у справі № 520/2067/19 не є подібними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відтак, доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки вони не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Щодо решти доводів апелянта судова колегія зазначає, що враховуючи рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 р.- залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Києві про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк