Справа № 554/4692/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 р. Справа № 554/4692/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 18.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Савченко Л.І., м. Полтава, повний текст складено 18.06.25 по справі № 554/4692/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу,

ВСТАНОВИВ

02.04.2025 ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) за допомогою засобів підсистеми «Електронний суд» звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області (далі за текстом ГУ Держпродспоживслужби, відповідач), у якому просив суд:

- скасувати постанову № 014 від 18.03.2025 про накладення штрафу, винесену начальником Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області Аранчій Я.С., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 165-2 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначив про протиправність спірної постанови № 014 від 18.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 165-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП), як такої, що винесена за його відсутності, без з`ясування обсягу повноважень директора комерційного Полтавського обласного комунального підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі за текстом -«Полтаватеплоенерго») ОСОБА_1 , за відсутності з його боку порушень чинного законодавства та недоведеністю вини у вчиненні адміністративного правопорушення, що свідчить про наявність підстав для визнання такої постанови протиправною та її скасування.

У зв`язку з тим, що оскаржувана постанова № 014 від 18.03.2025 направлена на офіційну юридичну адресу «Полтаватеплоенерго» (36008, м. Полтава, вул. Польська,2А) та отримана підприємством 22.03.2024, переконував, що мав можливість її отримати лише після реєстрації канцелярією підприємства 24.03.2025, що свідчить про поважні причини пропуску процесуального строку звернення до суду з цим позовом та наявність підстав для поновлення судом строку на оскарження спірної постанови Держпродспоживслужби.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.04.2025 адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу - повернуто позивачу без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати зазначену ухвалу та направити справу для подальшого розгляду судом першої інстанції.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2024 по справі № 554/4692/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 07.04.2025 по справі № 554/4692/25 - скасовано.

Адміністративну справу № 554/4692/25 направлено до Октябрського районного суду м. Полтави для продовження розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 12.06.2025 по справі № 554/4692/25 відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу - залишено без руху.

Надано позивачу строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснено, що у випадку невиконання вимог, визначених ст. ст. 160, 161 КАС України у наданий строк встановлений в ухвалі , позовна заява повертається позивачеві без розгляду.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду першої інстанції від 12.06.2025 представник позивача 13.06.2025 надіслала заяву про усунення недоліків, у якій зазначила, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 надійшла на юридичну адресу підприємства «Полтаватеплоенерго» (вул. Польська,2А в м. Полтаві) 22.03.2025 (вихідний день, субота) та отримана працівником охорони, після чого, у перший робочий день 24.03.2025 (понеділок) передана до канцелярії підприємства, зареєстрована та передана керівнику, на підтвердження чого надала витяг із електронного журналу вхідної кореспонденції «Полтаватеплоенерго».

Враховуючи викладене, вважала поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та наявними підстави для його поновлення.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 18.06.2025 по справі № 554/4692/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу - повернуто позивачу без розгляду.

Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 18 червня 2025 у справі № 554/4692/25 скасувати, а справу направити до Шевченківського районного суду м. Полтави для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що реєстрація 24.03.2025 вхідної кореспонденції, а саме, спірної постанови № 014 від 18.03.2025, що надійшла на адресу підприємства у вихідний день 22.03.2025 відбулась з дотриманням Інструкції з діловодства, що затверджена наказом генерального директора № 202 від 01.05.2020 (далі Інструкція № 202), відповідно до якої, реєстрація документів здійснюється на підприємстві централізовано в канцелярії (п.152). Кожний документ реєструється на підприємстві лише один раз: вхідні у день надходження або не пізніше наступного дня, якщо документ надійшов у неробочий час. У разі передачі зареєстрованого документа з одного структурного підрозділу в інший він повторно не реєструється. (п.155). Після реєстрації документи, згідно із наказом про розподіл обов`язків між керівниками підприємства, канцелярія направляє до керівника, згідно його функціональних обов`язків, для вирішення питання (п.160). Кореспонденція, яка надійшла на ім`я конкретного керівника передається цьому керівнику (п.161).

Враховуючи те, що оскаржувану постанову отримано особисто ОСОБА_1 24.03.2025, стверджував, що 10-ти денний строк на її оскарження розпочався з 25.03.2025 та закінчився 03.04.2025, при цьому, до суду з позовом ОСОБА_2 звернувся 02.04.2025, а тому мав право на поновлення процесуального строку, однак суд першої інстанції внаслідок формального відношення до обставин справи дійшов помилкового висновку про порушення позивачем строків звернення до суду без поважних причин.

В іншій частині, зміст апеляційної скарги аналогічний змісту клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом.

Відповідач, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що у межах справи № 554/4692/25 представником позивача були наведені такі поважні причини пропуску строку звернення до суду, як не взяття ОСОБА_1 участі у розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.165-2 КУпАП України, направлення оскаржуваної постанови № 014 від 18.03.2025 на офіційну юридичну адресу «Полтаватеплоенерго» (36008, м. Полтава, вул. Польська, 2А) та отримання її підприємством 22.03.2024, можливість позивача отримати постанову № 014 від 18.03.2025 лише після її реєстрації канцелярією підприємства 24.03.2025.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем поважності причин пропуску строку на звернення до суду з цим позовом, оскільки на підтвердження дати отримання оскаржуваної постанови позивачем у понеділок 24.03.2025 надано витяг із електронного журналу вхідної кореспонденції «Полтаватеплоенерго», однак вказаний витяг не завірений працівником підприємства та не містить даних особи, яка здійснила реєстрацію вхідного документу, а тому не може бути прийнятий судом в якості допустимого доказу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Приписами частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Загальні правила, які закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі № 620/1033/19 вказав, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, - день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

Тобто, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження по даній справі є постанова № 014 від 18.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 165-2 КУпАП.

Відповідно до приписів частини 1 статті 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності урегульовані статтею 286 КАС України.

Згідно з частиною 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що постанова № 014 від 18.03.2025 складена ГУ Держпродспоживслужби за відсутності позивача та була направлена засобами поштового зв`язку на адресу «Полтаватеплоенерго» (36008, м. Полтава, вул. Польська, 2А) листом від 18.03.2025 з трек номером 243 (а.с. 37).

Відповідно до відомостей з сайту Укрпошти щодо перевірки статусу відстеження трек номеру 243 (а.с. 38), поштове відправлення, яким позивачу надіслано спірну постанову було отримано за довіреністю 22.03.2025.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Колегією суддів встановлено, що 22.03.2025 є вихідним днем (субота).

Пунктом 155 Інструкції № 202, якою керується «Полтаватеплоенерго» при опрацюванні вхідної кореспонденції, визначено, що кожний документ реєструється на підприємстві лише один раз: вхідні у день надходження або не пізніше наступного дня, якщо документ надійшов у неробочий час. У разі передачі зареєстрованого документа з одного структурного підрозділу в інший він повторно не реєструється.

З наявного в матеріалах справи витягу з електронної бази документообігу «Полтаватеплоенерго» (а.с. 134) вбачається, що постанова № 014 від 18.03.2025 від ГУ Держпродспоживслужби за вихідним номером Вих-01-27/07.3/1369, вихідною датою - 18.03.2025 зареєстрована підприємством 24.03.2025, що є першим робочим днем після 22.03.2025, за реєстраційним номером 1540.

При цьому, з огляду на те, що вказаний витяг сформовано з електронної системи документообігу, яка не містить колонки, в якій зазначаються дані особи, яка здійснила реєстрацію вхідного документу, посилання суду першої інстанції на відсутність такої інформації, як на підставу визнання такого доказу неналежним, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Отже, враховуючи те, що спірна постанова надійшла на підприємство 22.03.2025 у неробочий день, на переконання колегії суддів, строк звернення до суду розпочав свій перебіг з дня її реєстрації - 24.03.2025 (наступний робочий день понеділок) та сплив 03.04.2025. Відтак висновок суду першої інстанції про те, що строк звернення до суду з цим позовом сплив 01.04.2025 є хибним.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що відповідно до відмітки на нижній частині кожного аркуша позовної заяви, остання сформована в системі Електронний суд 02.04.2025, що свідчить про дотримання позивачем 10 денного строку звернення до суду з позовом про оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності з моменту її отримання.

Європейським судом з прав людини зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, № 35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 05.12.2018 (справа № 11-989заі18), згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повертаючи позивачу позовну заяву з підстав пропуску десятиденного строку, встановленого частиною 2 статті 286 КАС України, невірно встановив кінцеву дату звернення до суду 01.04.2025 замість 02.04.2025 та не надав належної оцінки аргументам позивача, допустивши надмірний формалізм, не з`ясувавши належним чином всі суттєві обставини у справі, що в свою чергу позбавило позивача права на звернення до суду.

Вищевикладене дозволяє дійти висновку, що у суду першої інстанції були відсутні передбачені частиною 2 статті 123 КАС України підстави для повернення позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку з неповажністю причин пропуску строку звернення до суду.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

За приписами статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене з урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що ухвала Шевченківського районного суду міста Полтави від 18.06.2025 по справі № 554/4692/25 прийнята при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм процесуального права, а тому відповідно до вимог частини 3 статті 312 КАС України підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Полтави від 18.06.2025 по справі № 554/4692/25 - скасувати.

Справу № 554/4692/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу направити до Шевченківського районного суду міста Полтави для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій