Справа № 240/20420/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/20420/24

категорія 112050000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 20.09.2024 № 342 "Про відмову у взятті на квартирний облік ОСОБА_1 ";

- зобов`язати виконавчий комітет Бердичівської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про взяття на квартирний облік за місцем проживання.

Заявлені до виконавчого комітету Бердичівської міської ради (далі - відповідач, виконавчий комітет) позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 04.01.2022 є особою з інвалідністю 2 групи, встановленою у зв`язку з травмою пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, а з 2017 року був інвалідом 3 групи та постійно до теперішнього часу періодично проходить стаціонарне лікування у медичних закладах. Пояснює, що 20.09.2024 звернувся до виконавчого комітету Бердичівської міської ради із заявою про прийняття на квартирний облік та з відповідним пакетом документів, однак йому відмовлено посилаючись на штучне погіршення житлових умов шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання впорядкованого житла. Вважає рішення виконавчого комітету безпідставним та прийнятим з порушенням вимог законодавства України, у зв`язку із відсутністю жодного умислу в його діях спрямованого на порушення закону, права на одержання житла в будинках і громадських житлових фондах, так як відчужив свою квартиру з метою оплати свого лікування оскільки в ній не проживав.

Ухвалою судді від 29.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного письмового провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

31.10.2024 від представника виконавчого комітету надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Наголошує, що позивач був забезпечений достатньою житловою площею, однак 23.10.2023 відчужив своє житло, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Вважає, що позивач штучно погіршив свої житлові умови здійснивши відчуження достатнього за розміром житла - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 41.6, житловою площею 17.4 кв.м., яка належала йому на праві власності.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

З`ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову) та порушеного права позивача, а також можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд зважає на наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.

З 04.01.2022 позивачу встановлено 2 групу інвалідності внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ № 588762 від 08.02.2022.

На заяву позивача щодо взяття його на квартирний облік, рішенням виконавчого комітету Бердичівської міської ради № 342 від 20.09.2024 позивачу відмовлено у її задоволенні, з підстав штучного погіршення житлових умов шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання впорядкованого житла.

Позивач не погоджується із рішенням виконавчого комітету Бердичівської міської ради від № 342 від 20.09.2024 "Про відмову у взятті на квартирний облік ОСОБА_1 ", вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що стало підставою для подання до суду даного позову.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97-ВР від 21.05.1997 (далі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Статтею 30 Закону № 280/97-ВР визначені повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку.

За приписами пп. 2 п. "а" ч. 1 ст. 30 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.

Відповідно до ст.4 Закону № 2011-XII забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Житлові відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.3 Житлового кодексу України).

Згідно з п.5 ч. 1 ст.15 Житлового кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, на території району, міста, району в місті: здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39).

Відповідно до ст.31 Житлового кодексу України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Статтею 34 Житлового кодексу України визначено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Статтею 36 Житлового кодексу України передбачено, що облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради. Відповідно до законодавства України у випадках і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання.

За приписами ч. 1 ст.39 Житлового кодексу України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов, зокрема, за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень затверджуються Кабінетом Міністрів України і Українською республіканською радою професійних спілок (ст.60 Житлового кодексу України).

Постановою Верховного Ради України від 12.09.1991 № 1545-XII "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції ( 888-09 ) і законам України.

Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 №470 "Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР" відповідно до статті 60 Житлового кодексу Української РСР ( 5464-10 ) затверджено Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, та введено їх у дію з 1 січня 1985 року (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Правила №470).

Відповідно до пункту 13 Правил № 470 на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов.

Громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів (стаття 96), не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов (ст.35 Житлового кодексу України).

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що однією із ключових підстав для відмови у взятті на квартирний облік громадяни є штучне погіршення житлових умов.

У свою чергу, як свідчить зміст оскаржуваного рішення під час ознайомлення із поданими на розгляд матеріалами констатовано факт штучного погіршення житлових умов.

На підставі встановлених обставин справи комісією вирішено відмовити позивачу у взятті на квартирний облік при виконавчому комітеті Бердичівської міської ради, у зв`язку із відсутністю підстав, зазначених в п.17 Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, про що складено протокол № 3 від 16.07.2024 оскільки позивач штучно погіршив свої житлові умови. За доводами відповідача, позивач 23.10.2023 здійснив відчуження достатнього за розміром житла за адресою: по АДРЕСА_2 , загальною площею - 41,6 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м., яка належала йому на праві власності. Встановлені факти підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна сформованої щодо ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за № 401467479.

Отже, у приватній власності позивача знаходилася квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею - 41.6, житловою площею 17.4 кв.м., яка 23.10.2023 ним відчужена, що підтверджується інформаційною довідкою № 401467479 від 30.10.2024, яка міститься в матеріалах справи.

У той час, до виконавчого комітету Бердичівської міської ради та до суду позивачем не надано доказів непридатності для проживання належної на праві приватної власності вказаної квартири. У свою чергу, позивач пояснив, що відчуження квартири, яка перебувала у його власності здійснив з метою оплати свого лікування, крім того у тій квартирі не проживав. При цьому, наголосив на відсутності жодних умисних дій спрямованих на створення в обхід закону та встановлення права на одержання житла в будинках і громадських житлових фондах.

Однак, суд критично ставиться до таких доводів та вважає за необхідне зауважити, що відповідно до вищевказаних положень законодавства не беруть на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку). В даному випадку п`ятирічний термін не сплив, квартира була позивачем відчужена 23.10.2023.

З огляду на викладене, дії виконавчого комітету Бердичівської міської ради щодо відмови позивачу у взятті на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов ґрунтуються на вимогах закону, а рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 20.09.2024 № 342 "Про відмову у взятті на квартирний облік ОСОБА_1 " прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та обґрунтовано. Підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Таким чином, позивач скористався правом на звернення до адміністративного суду, проте враховуючи встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Враховуючи, що позивач є звільненим від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" як особа з інвалідністю II групи, розподіл судових витрат між сторонами справи не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2-9, 77, 139, 229, 243-246, 262 КАС України,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (пл. Центральна, 1, м. Бердичів, Житомирська область, 13301. ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 08 жовтня 2025 р.

08.10.25