Справа № 440/1452/21
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 жовтня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/1452/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молодецького Р.І., розглянувши у письмовому провадженні звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 440/1452/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у здійсненні з 1 квітня 2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 грудня 2020 року №12/849/фп 65778 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 5 березня 2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 1 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, відображених у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 грудня 2020 року №12/849/фп 65778 у розмірі 77 % грошового забезпечення з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, за вирахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 1 травня 2021 року https://reyestr.court.gov.ua/Review/96138868.

11 травня 2021 року Полтавським окружним адміністративним судом видно виконавчий лист № 440/1452/21: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 1 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, відображених у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 грудня 2020 року №12/849/фп 65778 у розмірі 77 % грошового забезпечення з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, за вирахуванням раніше виплачених сум».

ОСОБА_1 (далі позивач, стягувач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України про встановлення судового контролю у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 щодо встановлення судового контролю у справі та подання звіту про виконання судового рішення - задоволено: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до Полтавського окружного адміністративного суду звіт про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області строк для подання звіту про повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії три місяці з дня отримання копії цієї ухвали суду.

26 березня 2025 року через систему «Електронний суд» до Полтавського окружного адміністративного суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач, боржник) подано звіт про виконання рішення суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21.

У поданому звіті відповідач у справі № 440/1452/2 викладає наступні обставини щодо виконання ним рішення суду 31 березня 2021 року. Рішення суду виконано в межах покладених на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язань та з урахуванням норм чинного законодавства та відповідно до документів пенсійної справи. Звертає увагу, що фінансування пенсій особам, яким призначена пенсія відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ) з 01 квітня 2021 року здійснюється з рахунку Пенсійного фонду України централізовано, без перерахувань відповідних коштів на рахунок Головного управління. Судові рішення виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених зобов`язань. Повідомляє, що на повне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/1452/21 від 31.03.2021 Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії та нараховано заборгованість по пенсійній справі ОСОБА_1 на загальну суму 199415,13 грн. Датою внесення до черги в реєстр судових рішень є 18.05.2021. Вказану заборгованість обліковано в Головному управлінні за номером справи та датою набрання рішення законної сили за порядковим №103226. З метою повного виконання рішення суду Головне управління зверталося до Пенсійного фонду України із запитом від 10.08.2021 № 1600-0404-5/54627 та від 16.12.2021 №1600-0404-7/86861, у яких містилося прохання розгляду питання виплати заборгованості, нарахованої на виконання рішення суду. Пенсійним фондом України надано відповіді від 02.09.2021 за №2800-030203-9/42692 та від 28.12.2021 №2800-030203- 9/42692, що нараховані на виконання рішень суду кошти підлягають виплаті в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Додатково повідомляє, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно направлено запити від 16.12.2024 за вих. 1600-0404-5/91511 та від 03.02.2025 за вих. 1600-0404-5/9242 до Пенсійного фонду України про вирішення питання виплати заборгованості по справі №440/1452/21 від 31.03.2021 за позовом ОСОБА_1 . У відповідь на зазначені запити Пенсійним фондом України надано відповіді від 20.12.2024 за вих. 2800-030101-9/78869 та від 11.02.2025 за вих. 2800-030101-9/78869, що виплата заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень, здійснюється органами Пенсійного фонду України, визначеними судом боржниками, в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Рішення суду виконане в межах покладених на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язань та з урахуванням норм чинного законодавства. Виплату пенсії, перераховану на виконання рішення суду розпочато з 01.06.2021 у розмірі 17210,46 грн. Головним управлінням вживаються наступні заходи, спрямовані на таке виконання, зокрема тимчасові розписи доходів і видатків з моменту набрання судовим рішенням законної сили і по 2024 рік, включно, в якому кошти державного бюджету не передбачались в повному обсязі в 2024 році. Проте, після подачі якого в Головному управлінні відбувся ряд додаткових бюджетних змін. Зазначає, що згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Щодо виплати Головним управлінням боргів за рішеннями суду повідомляє, що з вересня 2018 року по 2024 рік стан такої виплати повністю залежить від видатків Головного управління, запланованих за рахунок коштів Державного бюджету, кошти, які виділялися Державним бюджетом профінансовані в повному обсязі. Крім того Бюджетом Пенсійного фонду України на 2021 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 126, на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, було передбачено 360,0 млн. грн., які станом на 01.08.2021 використані в повному обсязі. З них Головному управлінню виділено кошти в сумі 23 390,9 тис. грн, які протягом I півріччя 2021 року були профінансовані в повному обсязі, інші бюджетні зміни, відповідно затверджені, на ІІ півріччя 2021 року до Головного управління не надходили. Водночас зазначає, Пенсійним фондом України повідомлено, що сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буде визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2022 рік, який згідно із підпунктом 1-1 пункту 14 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України затверджується Кабінетом Міністрів України в місячний термін після набрання чинності законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Починаючи з ІІ півріччя 2021 року по ІІІ квартал ІІ півріччя 2022 року Кабінетом Міністрів України не прийнято постанови про затвердження бюджету Пенсійного фонду України, але розроблено та затверджено тимчасові розписи доходів і видатків Головного управління або відповідні зміни до них, лише 14.10.2022 ІV квартал ІІ півріччя 2022 року постановою Кабінету Міністрів України затверджено бюджет Пенсійного фонду України, проте сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2022 рік 12 184,1 тис. грн. На І та ІІ квартали 2023 року розроблено та затверджено тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління, проте коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду не було передбачено. Окрім того, на І та ІІ квартали 2024 року затверджено тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління, втім коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду також не передбачається. Розроблено та затверджено тимчасовий розпис доходів і видатків Головного управління на І квартал 2025, проте коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду не передбачається. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Попередньо, протягом 2021-2023 років по рішенням судів проведено 811 виплат на загальну суму 28151504,59 грн. Відтак, виплата коштів на виконання вищезазначеного рішення суду позивачу буде здійснена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, виділених на цю мету. Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду визначалась у бюджеті Фонду на 2023 рік 13 693,5 млн. грн. Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили. В вересні 2023 року з Пенсійного фонду України надійшов Помісячний розпис доходів і видатків Головного управління на 2023 рік та План доходів і видатків Головного управління на 2023 рік, проте сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду залишилася незмінною 13 693,5 млн. грн (додаються), а в жовтні 2023 року додатково

надіслано зміни до Помісячного розпису доходів і видатків Головного управління на 2023 рік та Плану доходів і видатків Головного управління на 2023 рік коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду зменшено та становить 13 620,50 млн. грн. (додається). Зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2024 №1156, затверджено Бюджет Пенсійного фонду України. Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду визначена у бюджеті Фонду на 2024 рік 25 262,3 млн. грн. В свою чергу виплату заборгованості на виконання рішень судів, проведено в межах коштів, виділених на зазначені цілі у 2024 році, дата набрання чинності яких є 19.11.2020, включно. Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили. Таким чином, вважає боржник, працівниками Головного управління, як територіального органу Пенсійного фонду України, вчинено всі дії, спрямовані на виконання рішення суду, в межах та в спосіб, передбачений чинним законодавством. При цьому в діях останніх відсутня протиправність, про яку вказує позивач по справі.

28.03.2025 позивачем через систему «Електронний суд» подана заява, в якій він просить суд: вважати звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавської області, як колегіального органу, таким, що не відповідає виконанню рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року по справі №440/1452/21 з вини начальника головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та таким, що суперечить пріоритетним нормам міжнародного права; задовольнити вимоги в заяві позивача, поданою до суду 12.04.2024 року в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 440/1452/21.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року призначено до розгляду у порядку письмового провадження питання щодо розгляду звіту про виконання рішення суду в адміністративній справі № 440/1452/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26 березня 2025 року про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/12841/23.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025 ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 у справі № 440/1452/21 скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - направлено до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Справа № 440/1452/21 надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 21.08.2025 та цей же день відповідно до протоколу передачі судової справи передана до провадження судді Молодецькому Р.І.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 призначено питання щодо розгляду звіту про виконання рішення суду в адміністративній справі № №440/1452/21 до розгляду у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали звіту про виконання судового рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Згідно частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

За приписами частин 4, 7 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Частинами 2, 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Окрім того, в Рішенні від 30.06.2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України значив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Суд наголошує, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відтак, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 1 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, відображених у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 грудня 2020 року №12/849/фп 65778 у розмірі 77 % грошового забезпечення з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, за вирахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набрало законної сили 1 травня 2021 року https://reyestr.court.gov.ua/Review/96138868.

Вирішуючи питання про прийняття звіту суд зазначає наступне.

Головною метою судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах є реалізація завдання адміністративного судочинства, оскільки ефективний захист прав осіб завершується виконанням судового рішення.

Розглядаючи звіт суб`єкта владних повноважень про виконання рішення, суд повинен перевірити чи досягнуто мети задля якої постановлено судове рішення, тобто чи відбулося фактичне відновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Частиною третьою статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Згідно частини першої статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

Частиною другою цієї статті визначено, що звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення;

7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.

Відповідно до частини третьої статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України до звіту додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо звіт поданий представником і такі документи раніше не подавалися; 2) докази направлення копій звіту та доданих до нього матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до положень частини 2 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення (частина 3 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України (частина 4 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 5 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу (частина 11 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Поданий до суду головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області 26 березня 2025 року звіт про виконання рішення суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21 за формою відповідає вимогам частини 2 статті 3822 Кодексу адміністративного судочинства України.

З`ясовуючи питання щодо фактичного виконання пенсійним органом рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21 судом встановлено, що на виконання зазначеного рішення Полтавського окружного адміністративного суду боржником здійснений перерахунок пенсії позивача з 01 квітня 2019 року, заборгованість пенсії за період з квітня 2019 року по травень 2021 року в сумі 199415,13 грн. обліковано в органі Пенсійного фонду України за реєстраційним номером рішення суду 103226, дата реєстрації даних в підсистемі: 18.05.2021.

Водночас, як зазначено у звіті, з метою повного виконання рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до Пенсійного фонду України з запитами від 16 грудня 2024 року №1600-0404-5/91511, від 03 лютого 2025 року № 1600-0404-5/9242, у якому просило розглянути питання виплати заборгованості з пенсії, нарахованої на виконання рішення суду, копії яких надано до матеріалів звіту.

Із вищезазначених обставин суд вбачає, що головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області не повністю виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21, зокрема, не подано належних та допустимих доказів виплати заборгованості по виплаті пенсії в сумі 199415,13 грн. після здійснення перерахунку на виконання рішення суду.

При цьому суд зазначає, що відсутність додаткового фінансування бюджету головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із боку Пенсійного фонду України не свідчить про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду по виплаті пенсії в сумі 199415,13 грн., тобто у повному обсязі, а лише підтверджує, що таке невиконання судового рішення обумовлено об`єктивними обставинами, незалежними від посадових осіб вказаного Управління.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, всупереч статті 129-1 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статей 14, 370 КАС України, неповністю виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду по виплаті пенсії в сумі 199415,13 грн., оскільки лише здійснено перерахунок пенсії позивача з 01 квітня 2019 року, проте заборгованість по виплаті пенсії залишається не виплаченою.

Суд зазначає, що частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (Hornsby v. Greece, № 18357/91).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 33 рішення у справі «Бакалов проти України» (заява №14201/02) державні органи не можуть довільно посилатись на брак коштів як на виправдання невиконання рішення. Відомо, що затримка у виконанні судового рішення може за певних обставин бути виправдана, але не за рахунок звуження суті права, яке захищається статтею 6 Конвенції.

З огляду на вказану практику Європейського суду з прав людини суд доходить висновку, що неповне виконання відповідачем рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21 може мати ознаки порушення прав позивача, яке гарантується, зокрема, статтею 6 Конвенції.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України визначені рішення за наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу (частина 1 статті 3823 Кодексу адміністративного судочинства України).

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення (частина 3 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за невиконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду. При цьому, для прийняття судом звіту суб`єкта владних повноважень необхідним є встановлення виконання відповідним суб`єктом судового рішення у повному обсязі та у спосіб, визначений таким рішенням.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.

Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262) виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, забезпечується за рахунок коштів державного бюджету.

Таким чином, виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», здійснює відповідне Головне управління Пенсійного фонду України винятково за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 №21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за №897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 №35-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.01.2022 №53/37389), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України від 05.06.2012 №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Згідно з пунктом 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за №28-2, Головне управління, відповідно до покладених на нього завдань, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом №2262-ХІІ.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 та підпункту 4 пункту 4 Положення основним завданням Головного управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Головне управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду.

Бюджет Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Кошти Державного бюджету України включаються до бюджету Пенсійного фонду України в обсягах, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Отож у ГУПФ України в Полтавській області відсутня можливість самостійно формувати бюджет та виділяти кошти із державного бюджету на фінансування пенсій, а виплата пенсій здійснюються Головним управлінням виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей для здійснення виплат, крім зазначених, Головне управління не має.

Суд враховує, що згідно тимчасового розпису доходів і видатків ГУПФ України в Полтавській області на І квартал 2025 року не передбачено виділення коштів Державного бюджету на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

При цьому, зі змісту плану доходів і видатків, помісячних розписів доходів і видатків головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області доданих до звіту вбачається відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішеннями суду, що набрали законної сили після 2020 року, у тому числі і заборгованості по виплаті пенсії ОСОБА_1 .

Отже, відповідач в особі начальника головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області вжив заходи з метою виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21, а фактична невиплата заборгованості зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття. Тому, за умови дотримання головним управлінням Пенсійного фонду в Полтавській області встановленого порядку виконання судового рішення, рішення щодо накладення штрафу на керівника управління є передчасним, оскільки жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічну позицію Верховний Суд України висловив, зокрема, в ухвалі від 19 травня 2015 року № 21-1044а15 та в постанові від 22 листопада 2016 року у справі № 804/5081/13-а та підтримав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 16 липня 2018 року у справі № 811/1469/18, від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19 та ухвалі від 23 січня 2021 року у справі №611/26/17.

Суд враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про наявність вини, тобто умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях посадової особи суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення саме цієї посадової особи від виконання рішення суду.

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, суд не вбачає підстав для накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень начальника управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Крім того, суд звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду стосовно значення актів Кабінету Міністрів України у соціальній сфері. Так, у постанові від 2 грудня 2018 року у зразковій справі № 802/2196/17-а (Пз/9901/1/18) Велика Палата Верховного Суду врахувала, що у пункті 2.1 Рішення від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Як вбачається із матеріалів звіту, головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області на виконання рішення суду від 31 березня 2021 року у справі №440/1452/21здійснило перерахунок пенсії позивача, водночас вказане рішення у частині погашення заборгованості по виплаті пенсії після здійснення такого перерахунку, включено до переліку судових рішень, виконання яких буде проведено відповідно в порядку черговості.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що боржник неодноразово звертався до Пенсійного фонду України стосовно виділення коштів на погашення заборгованості перед ОСОБА_1 , однак Пенсійний фонд України вказану суму в повному обсязі головному управлінню Пенсійного фонду в Полтавській області не перерахував.

Крім того, суд бере до уваги, що у випадку надходження грошових коштів на рахунок відповідача за відповідним цільовим призначенням, управління автоматизованим способом, пропорційно обсягу виділених з державного бюджету коштів та кількості отримувачів, здійснює розрахунок та часткову виплату заборгованості.

Отже зміст звіту свідчить про часткове виконання рішення суду, оскільки виплату заборгованості з пенсії на користь позивача досі не здійснено.

Покладені судом зобов`язання на відповідача можуть бути виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області, після надходження відповідних коштів з Державного бюджету України.

З огляду на вищезазначене, суд доходить висновку, що невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду в Полтавській області в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Відповідно до частини 11 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

При цьому суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 про те, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

За таких обставин суд приймає звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі 440/1452/21 з одночасним встановленням нового строку на подання звіту протягом трьох місяців з дня отримання копії цієї ухвали. Підстави для накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу відсутні.

Щодо заяви ОСОБА_1 про забезпечення на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі встановленим судом, суд зазначає наступне.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України). При цьому вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина п`ята статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України).

ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203- 204, та рішення у справі «Вассерман проти росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти росії», пункт 100).

Отже, вимоги про відшкодування шкоди можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Суд зазначає, що судовий розгляд в суді першої інстанції закінчений ухваленням рішення суду по справі № 440/1452/21, тобто спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до виконання судового рішення.

Одним із засобів юридичного захисту сторін є судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах, який передбачає, зокрема, розгляд справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачено статтею 3811 цього Кодексу.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Аналіз наведених приписів процесуального закону у сукупності дає підстави для висновку про те, що суди мають можливість встановити судовий контроль лише стосовно виконання судових рішень по суті спору тобто судових рішень у формі рішення суду або постанови суду.

Відтак, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах - це особлива форма правосуддя, де процесуальна діяльність суду пов`язана із виконанням судових рішень в адміністративних справах, як важливої гарантії захисту права особи.

Правові норми, які регулюють відносини здійснення судом судового контролю за виконанням судового рішення в порядку, встановленому статтями 382-382-3 Кодексу адміністративного судочинства України визначають повноваження адміністративних судів щодо розгляду заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду звіту про виконання судового рішення та рішення за наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення.

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в межах розгляду звіту про виконання судового рішення суд не наділений повноваженнями розглядати питання про відшкодування моральної шкоди або інших збитків, приймаючи ухвалу, постановлену за результатами розгляду звіту суб`єкта владних повноважень в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Такі справи повинні розглядатись у позовному порядку шляхом пред`явлення позову, оскільки є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Судовий контроль не передбачає ухвалення нових або додаткових судових рішень по суті за наслідками розгляду нових позовних вимог в адміністративній справі, а спрямований на здійснення за виконанням уже такого, що набрало законної сили.

Отже, оскільки статтями 382 - 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України визначені повноваження адміністративних судів щодо розгляду заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду звіту про виконання судового рішення та рішення за наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, а вирішення питань щодо наявності та розміру моральної шкоди може бути встановлено за участю фізичних осіб і суб`єкта владних повноважень, що вказує на наявність спору між сторонами, тому клопотання про стягнення з Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди не може бути вирішена по суті в межах здійснення судового контролю, оскільки суперечить самому інституту судового контролю та передбачає позовне провадження.

Вказане є підставою для відмови у задоволенні заяви позивача в частині забезпечення відшкодування на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Керуючись статтями 248, 256, 382-382-3 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі 440/1452/21.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області новий строк для подання звіту про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі 440/1452/21 протягом трьох місяців з дня отримання копії цієї ухвали.

У задоволенні заяви позивача в частині забезпечення відшкодування на користь ОСОБА_1 моральної шкоди відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44, частиною 5 статті 382-1 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя Р.І. Молодецький