Справа № 400/5103/25
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5103/25

Головуючий в 1 інстанції: Величко А.В. Дата і місце ухвалення: 04.06.2025р., м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів : Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 при визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 по взяттю на військовий облік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- визнати протиправним і скасувати наказ ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №77 від 13.03.2025р. в частині призову та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби за мобілізацією з 13.03.2025р. до військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №78 від 14.03.2025р. в частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.05.2025р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме: подання заяви про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності причин його пропуску.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.06.2025р. позовну заяву повернуто позивачу на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 04.06.2025р. та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що повертаючи спірною ухвалою позовну заяву суд першої інстанції дійшов висновку про недотримання ОСОБА_1 передбаченого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення зі служби. При цьому, суд зосередився лише на позовній вимозі про визнання протиправним і скасування наказу ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №77 від 13.03.2025р. в частині призову та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби за мобілізацією. При цьому, суд жодним чином не обґрунтував наявність підстав для повернення позову щодо іншої частини позовних вимог, щодо яких ст.122 КАС України встановлений інший строк звернення до суду шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Також, апелянт посилається на те, що позовна вимога про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 взагалі може бути ним заявлена у будь-який час, коли така необхідність виникла. А відтак, при зверненні з вказаною вимогою строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Посилається апелянт і на те, що наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 №77 від 13.03.2025р. про мобілізацію ОСОБА_1 не є наказом про прийняття на військову службу, а являється лише документом направлення до військової частини, яка, в свою чергу, може відмовити в прийнятті мобілізованої особи на військову службу з різних причин. Апелянт стверджує, що щодо вказаної вимоги також строк звернення з позовом до суду регулюється частиною другою статті 122 КАС України.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, зокрема, не врахував, що під час перебування у військові частині ОСОБА_1 був позбавлений можливості звернутися до суду, оскільки у нього забрали телефон, будь-яких документів щодо його мобілізації не видавали. Наказ військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №78 від 14.03.2025р. про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини був отриманий лише 06.05.2025р.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до ч.2 ст.312 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.03.2025р. №77 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час проведення мобілізації» призвано та направлено для проходження військової служби за мобілізацією з 13.03.2025р. до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , 1985р.н.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.03.2025р. №78 солдата ОСОБА_1 визнано таким, що прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки.

Вважаючи протиправними вказані накази, а також протиправними дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 по взяттю на військовий облік ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку та просив суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.

Повертаючи спірною ухвалою позов ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено місячний строк звернення з даним позовом до суду, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України. Суд не прийняв посилання позивача на те, що до 14.04.2025р. він знаходився на лікуванні, у зв`язку з чим не міг своєчасно реалізувати право на звернення до суду. Суд встановив, що ОСОБА_1 вибув на лікування 09.04.2025р. та вже з 14.04.2025р. його виключено з усіх видів забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням лікувального закладу. Суд зазначив, що позивачем не надано доказів неможливості звернення до суду із позовом до 09.04.2025р. (вибуття на лікування), так і після залишення ним лікувального закладу, де він перебував всього 6 днів. Також, судом констатовано ненадання позивачем доказів, яким саме чином перебування на військовій службі вплинуло на його можливість своєчасно подати позовну заяву та зумовило пропуск строку на її подання більш ніж на півтора місяці. А відтак, за висновками суду, у зв`язку з відсутністю жодних доказів, які б свідчили про наявність істотних обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення з цим позовом до суду, позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню, як така, що подана з пропуском встановленого строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано приписами статті 122 КАС України, згідно із частиною першою якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).

За правилами ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у статті 123 КАС України, відповідно до якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З аналізу положень статей 123, 171 КАС України слідує, що питання дотримання позивачем строку звернення із позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження, а його пропуск є підставою для повернення позовної заяви, якщо суд дійде висновку, що причини, з яких його пропущено, не відповідають критеріям поважності.

Як слідує зі змісту ст.123 КАС України подання до суду позовної заяви з пропуском строку звернення до суду не є безумовною підставою для застосування наслідків такого пропуску у вигляді повернення такої позовної заяви або залишення її без розгляду. Відповідний строк може бути поновлений ухвалою суду за наявності поважних, документально підтверджених причин його пропуску. При цьому, обов`язок доведення існування таких причин покладено на позивача, тобто особу, яка звертається на суду.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі сплином установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011р. №17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Водночас, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 правомірності дій ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо взяття його на військовий облік, а також законності наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 №77 від 13.03.2025р. в частині призову і направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби за мобілізацією, та наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №78 від 14.03.2025р. в частині зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Оскільки військова служба, у розумінні статті 4 КАС України, є публічною службою, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний позов стосується питання прийняття та проходження позивачем публічної служби, і строк звернення з даним позовом до суду регулюється ч.5 ст.122 КАС України - один місяць, обчислення відліку якого розпочинається з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В обумовленому аспекті «день, коли особа дізналася про порушення свого права» - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, 13.03.2025р. ОСОБА_1 був обізнаний про перебування його на військовому обліку та про призов його ІНФОРМАЦІЯ_4 на військову службу, а 14.03.2025р. про направлення його для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , де власне він і проходив таку службу до 09.04.2025р. (дати вибуття на лікування).

Однак, з позовом до суду про оскарження його мобілізації та направлення для проходження служби ОСОБА_1 звернувся тільки 16.05.2025р., тобто із пропуском строку звернення до суду, встановленого процесуальним законом.

Твердження апелянта про те, що строк звернення з даним позовом до суду регулюється частиною другою статті 122 КАС України та становить шість місяців колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вже зазначалося, даний спір є спором з приводу прийняття ОСОБА_1 на військову службу, і щодо таких спорів частиною п`ятою статті 122 Кодексу встановлено місячний строк звернення до суду.

Строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах про прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення з публічної служби особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Апелянт стверджує, що позовна вимога про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 може бути ним заявлена у будь-який час, коли така необхідність виникла.

Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта, оскільки зазначена вимога заявлена позивачем як похідна від вимог щодо скасування наказів ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №77 від 13.03.2025р. та військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №78 від 14.03.2025р., а не як самостійна вимога, обґрунтована обставинами, не пов`язаними із посиланнями на незаконність вказаних наказів.

Що ж до посилань апелянта на те, що під час проходження служби у військові частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 був позбавлений можливості звернутися до суду, оскільки у нього забрали телефон, будь-яких документів щодо його мобілізації не видавали, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.11.2024р. у справі №120/359/24, проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби. Під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду (обмеження доступу до правової допомоги); військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори (виконання обов`язків служби); участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду (фактор часу); враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку (повага до особливого статусу військовослужбовців); проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку (обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя).

Таким чином, саме по собі введення воєнного стану в Україні та перебування особи на військовій службі не можуть слугувати безумовними підставами поновлення строку звернення до суду за відсутності доказів, що такі обставини об`єктивно перешкоджали цьому у конкретному випадку.

Як вбачається з матеріалів справи, військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 проходив до 09.04.2025р. (менше одного місяця) та на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2025р. №104 вибув на лікування.

Лікувальний заклад ОСОБА_1 самовільно залишив 14.04.2025р. (через шість днів), у зв`язку з чим його наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.04.2025р. №109 з 14 квітня 2025 року виключено з усіх видів забезпечення військової частини.

При цьому, з 14.04.2025р. ОСОБА_1 фактично вже не проходив військову службу та не перебував на лікуванні, однак не вжив заходів щодо відкладної реалізації свого права на звернення до суду щодо оскарження, на його думку, незаконної мобілізації.

Адвокатський запит щодо отримання наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №78 від 14.03.2025р. про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини було направлено тільки 25.04.2025р., тобто поза межами строку звернення до суду та тільки по спливу більше 10 днів з дати самовільного залишення позивачем лікувального закладу.

За наведених обставин, доводи, якими апелянт у даній справі обґрунтовує свої вимоги, колегія суддів розцінює як намагання ОСОБА_1 штучно продовжити встановлений процесуальним законом строк звернення з позовом до суду.

Ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій позивач не повідомив і не підтвердив доказами існування обставин (пов`язаних із введенням воєнного стану, або не пов`язаних), які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та були пов`язаними з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до адміністративного суду.

На підставі викладеного колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позов подано з пропуском строку звернення до суду, підстави для його поновлення відсутні, а тому позовна заява підлягає поверненню ОСОБА_1 на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук