Справа № 320/6894/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6894/23 Суддя (судді) першої інстанції: Перепелиця А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулося з позовом до суду, в якому просить прийняти рішення на користь Головного управління ДПС у м. Києві, яким стягнути фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 44 508,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за відповідачем рахується податковий борг, що утворився внаслідок несплати в установлені законодавством строки узгоджених сум податкових зобов`язань.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт зазначає, що відповідач не оскаржував податкові повідомлення-рішення в судовому чи адміністративному порядках, тому нарахована на їх підставі заборгованість є узгодженою та підлягає стягненню.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за позивачем обліковується заборгованість перед бюджетом по сплаті земельного податку з фізичних осіб у розмірі 33 541,30 грн та з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 10 967,06 грн. Загальна сума податкового боргу становить 44 508,36 грн.

Вказана заборгованість виникла на підставі:

- податкових повідомлень рішень (форми «Ф») від 14.05.2021 №-2615, від 14.05.2021 №-2615, від 01.04.2020 №1-2615 та від 23.11.2020 №1-2615;

- донарахованої пені у розмірі 1,32 грн;

- податкової декларації від 27.04.2018 №31820553.

З метою погашення податкового боргу Головним управління ДПС у м. Києві відповідно до статей 42, 59 Податкового кодексу України було направлено відповідачу податкову вимогу від 23.12.2021 №-2657, яка повернулась за адресою відправника з причин «за закінченням терміну зберігання».

Позивач зазначив, що станом на день звернення до суду вказана заборгованість у розмірі 44508,36 грн є непогашеною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази отримання відповідачем податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, грошові зобов`язання, визначені вказаними рішеннями податкового органу, на момент розгляду даної справи, є неузгодженими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.3 статті 59 ПК України вказаної статті податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Пунктом 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. Якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з пунктом 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, у відповідності до зазначених положень ПК України, документи вважаються належним чином врученими платнику податків і у тому разі вони не вручені у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням платника податків за умови якщо вони направлені за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом було направлено податкові повідомлення-рішення від (форми «Ф») від 14.05.2021 №-2615, від 14.05.2021 №-2615, від 01.04.2020 №1-2615 та від 23.11.2020 №1-2615 та податкову вимогу від 23.12.2021 №-2657 за адресою відповідача: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, долучених до матеріалів справи.

Вся поштова кореспонденція не була вручена під час доставки та була повернута на адресу контролюючого органу.

Керуючись положеннями статті 171 КАС України, на стадії відкриття провадження у даній справі, судом на адресу Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області скеровано запит від 27.03.2023 №320/6894/23 про зареєстроване місце проживання відповідача та отримано запитувану інформацію.

Так, з наданої відповіді від 10.04.2023 №1959 вбачається, що відповідач станом на 22.07.2020 зареєстрований за адресою: м. Київ, вул. Бучанська, 5.

З вищевикладеного вбачається, що надсилаючи відповідачу спірні податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу, податковим органом на поштових конвертах зазначено адресу, яка не відповідає зареєстрованій адресі відповідача, при цьому, також, відсутні будь-які відомості, що відповідач на момент прийняття вказаних спірних відносно нього рішень проживав або перебував за вказаною адресою, зазначеною позивачем, що, як наслідок, унеможливило їх отримання відповідачем, у зв`язку з чим зазначені податкова вимога та податкові повідомлення-рішення згідно з абзацу 4 пункту 58.3 статті 58 ПК України вважаються такими, що не вручені платнику податків.

При цьому, відповідач не має статусу фізичної особи-підприємця, а тому дані про нього не відображаються в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, підприємств, установ організацій.

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази отримання відповідачем податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, грошові зобов`язання, визначені вказаними рішеннями податкового органу, на момент розгляду даної справи, є неузгодженими.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2022 у справі №2340/4232/18.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

За встановлених у даній справі обставин та в розумінні наведених положень ПК України, вказані вище рішення контролюючого органу не вважаються належним чином надісланими (врученими), що призвело до неможливості встановлення строку, передбаченого пунктом 95.2 статті 95 ПК України, із закінченням якого законодавець пов`язує виникнення у контролюючого органу права на стягнення податкового боргу.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, що відповідач не оскаржував податкові повідомлення-рішення в судовому чи адміністративному порядках, тому нарахована на їх підставі заборгованість є узгодженою та підлягає стягненню, оскільки відповідач не отримував податкові повідомлення-рішення та не був обізнаний про наявність у нього заборгованості, доказів на підтвердження іншого позивачем не надано, тому відсутні правові підстави вважати заборгованість узгодженою.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року - без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 06.10.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко