Справа № 320/12319/23
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Рух справи.

18.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу відповідача в частині, а саме підпункту 5.8 та підпункту 6.4.5. наказу командира військової частини НОМЕР_1 №136 від 08 листопада 2022 року «Про результати службового розслідування призначеного наказом від 30.08.2022 №443 ад та від 30.09.2022 №113», відповідно до яких позивача притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не згоден з висновками відповідача, які були зроблені після проведення службового розслідування щодо не належного виконання ним 24.02.2022, в день початку військовою агресією Російської Федерації проти України, службових обов`язків.

Зокрема позивач наголосив, що питання щодо притягнення до відповідальності вирішувалось без встановлення певних обставин, з порушенням положень частини другої статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX та статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме за результатами службового розслідування не було встановлено час (період часу), коли була втрачена зброя, не встановлено за яких обставин було втрачено зброю (викрадення, знищення, тощо), не встановлено конкретні діяння (дія чи бездіяльність) військовослужбовців, які призвели до втрати зброї.

Також, позивач наполягає, що при вирішенні питання щодо притягнення осіб до відповідальності за втрату зброї, мало б враховуватися такі обставини як несподіваний початок збройної агресії Російської Федерації проти України і відсутність у військовослужбовців бойового імунітету.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2025, постановленого у порядку спрощеного провадження, позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що в ході службового розслідування не встановлені обставини, що саме з вини позивача виникла нестача чи втрата зброї.

Відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, через порушення норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що за результатами проведеної позапланової інвентаризації було виявлено, що фактична наявність стрілецької зброї, боєприпасів та майна, яка рахується за службою ракетно-артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 обліковим даним служби ракетно-артилерійського озброєння логістики не відповідає і тому було проведено службове розслідування. Внаслідок проведення службового розслідування було видано наказ № 136 від 08.11.2022 «Про результати службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2022 та від 30.09.2022 № 113», відповідно до якого, позивача за неналежне виконання вимог статей 11,12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1 та 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України позивача було притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Апелянт наполягає, що в ході службового розслідування було встановлено, що втрата зброї та боєприпасів сталась внаслідок протиправної поведінки позивача, яка полягала у невиконанні чи неналежному виконанні ним обов`язків військової служби, як старшого по посаді на стоянці першої авіаційної ескадрильної військової частини НОМЕР_1 , зокрема позивач не організував 24.02.2022 року видачу зброї та боєприпасів, що в подальшому призвело до втрати зброї та боєприпасів першої авіаційної ескадрильної військової частини НОМЕР_1 .

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції.

Крім того, позивач просить відшкодувати витрати пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2025 відкрито апеляційне провадження, витребувано справу зі суду першої інстанції, ухвалою від 03.07.2025 призначено слухання справи у порядку письмового провадження.

Сторони заяв про слухання справи у відкритому судовому засіданні не подавали.

Слухання справи продовжувалось, про що постановлено відповідну ухвалу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини встановлені судом.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем з метою перевірки наявності зброї та боєприпасів, закріпленої за підрозділами військової частини НОМЕР_1 , у період з 28.06.2022 по 26.08.2022 було проведено позапланову інвентаризацію стрілецької зброї станом на 01.09.2022 і за наслідками якою складений акт від 29.08.2022 № 1074 по службі ракетно-артилерійського озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 (а.с.151).

Згідно із результатами проведеної позапланової інвентаризації встановлено, що фактична наявність стрілецької зброї, боєприпасів та майна, яке рахується за службою ракетно-артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 не відповідає обліковим даним служби ракетно-артилерійського озброєння.

Так, у вказаному акті зазначене наступне: « 12.03.2022 в результаті ракетного удару по військовій частині НОМЕР_1 збройними силами російської федерації, виникла пожежа на складі стрілецької зброї військової частини НОМЕР_1 , внаслідок чого було знищено зброю та боєприпаси, які знаходились на збереженні та обліковувались у службі ракетно-артилерійського озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 . В 1 авіаційній ескадрильї та 2 авіаційній ескадрильї під час перевірки фактичної наявності стрілецької зброї, боєприпасів та майна, яке рахується за службою ракетно-артилерійського озброєння, комісії не було надано для звірки Книгу обліку наявності та руху військового майна (склад, підрозділ) (додаток №13) до наказу Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 «Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України» (зі змінами), що в свою чергу унеможливило встановити фактичну наявність матеріальних засобів. В результаті чого, під час перевірки фактичної наявності стрілецької зброї, боєприпасів та майна, яке рахується за службою ракетно-артилерійського озброєння військової частини в підрозділах військової частини на підставі інвентаризаційних описів виявлено нестачу стрілецької зброї, боєприпасів в підрозділах.»

У вказаному акті наведено перелік зброї, яку не вистачало під час інвентаризації, в тому числі у 1-ї авіаційній ескадрильї.

30.08.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №443ад «Про призначення службового розслідування» було призначено проведення службового розслідування факту втрат та нестач стрілецької зброї та боєприпасів служби ракетно-артилерійського озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 .

Вказаний наказ прийнято на підставі статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та на підставі акту позапланової інвентаризації по службі ракетно-артилерійського озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2022.

Метою прийняття вказаного наказу зазначено уточнення причин і умов втрати та нестачу стрілецької зброї та боєприпасів служби ракетно-артилерійського озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 , і що сприяли вчиненню вказаного правопорушення та ступені вини винних осіб.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022 №113 «Про продовження службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.08.2022 №443ад» проведення службового розслідування продовжувалось.

За результатами проведеного службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 було видано 08.11.2022 наказ №136 "Про результати службового розслідування, призначеного наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 30.08.2022 №443ад та від 30.09.2022 №113", згідно якого позивача притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності (а.с.24).

Так, у вказаному наказі зазначено, що «за результатами проведеного службового розслідування встановлено, що 24.02.2022 орієнтовно о 05 год 35 хв. по стоянці першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 був нанесений ракетний удар з боку збройних сил російської федерації. Ударною хвилею печатки та замки кімнати зберігання зброї були зірвані, ящики зі зброєю та боєприпасами були цілі, неушкоджені, закриті на замки та опечатані. Відповідальної особи за видачу зброї та боєприпасів старшого лейтенанта ОСОБА_2 не було, так як за наказом майора ОСОБА_3 він по тривозі прибув до другої авіаційної ескадрильї ВЧ НОМЕР_1 . Після повторного вибуху ворожих ракет, було пошкоджено замки та двері кімнати зберігання зброї, а зброю та боєприпаси, які були в ящиках, перенесли до замаскованого командного пункту першої авіаційної ескадрильї. Весь час на замаскованому командному пункті першої авіаційної ескадрильї на стоянці знаходився лейтенант ОСОБА_4 (черговий стоянки підрозділу) та з керівного складу інженерно-авіаційної служби першої авіаційної ескадрильї позивач (з 08.00 - до 16.00 год 24.02.2022), які спостерігали за тим, що зброю та боєприпаси розтягують військовослужбовці першої авіаційної ескадрильї в порушення вимог керівних документів, але порушення не припинили, а також ніяких заходів для її правильної видачі не прийняли. Телефонним дзвінком заступнику начальника інженерно-авіаційної служби першої авіаційної ескадрильї майору ОСОБА_3 було поставлено питання про подальші дії, на що він відповів - «Робіть все на свій розсуд». Видачою зброї та боєприпасів ніхто не керував. Зброя на замаскованому командному пункті першої авіаційної ескадрильї знаходилась в хаотичному порядку, як в ящиках так і поза ними, а також боєприпаси. З пояснень позивача слідує наступне. 24.02.2022 позивач орієнтовно у період з 07 год по 16 год 00 хв перебував на території стоянки першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 . Тимчасово виконуючий обов`язки заступника командира першої авіаційної ескадрильї з інженерно-авіаційної служби - начальник інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_3 , або будь хто з інших командирів, завдання капітану ОСОБА_1 по збереженню, видачі зброї та боєприпасів - не ставив. Було поставлено усний наказ від заступника командира першої авіаційної ескадрильї з інженерно-авіаційної служби - начальника інженерно-авіаційної служби військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 , щодо підготовки літаків військової частини НОМЕР_1 до бойових вильотів. 24.02.2022 отримав зброю та боєприпаси, а саме 5,45 мм автомат АК-74 5,45 мм набоїв у кількості 120 шт, та чотири магазини, в замаскованому командному пункті першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 . Про отримання зброї та боєприпасів - не розписувався. Книги видачі зброїв та боєприпасів першої авіаційної ескадрильї на території стоянки першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 - не було. Матеріально-відповідальної особи за зброю та боєприпаси на території першої авіаційної ескадрильї старшого лейтенанта ОСОБА_2 - не було. 24.02.2022 черговий стоянки підрозділу першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_4 організував видачу зброї та боєприпасів в замаскованому командному пункті першої авіаційної ескадрильї ВЧ НОМЕР_1 . 24.02.2022 у зв`язку з організацією підготовки авіаційної техніки військової частини НОМЕР_1 , займатись організацією видачі зброї та боєприпасів капітану ОСОБА_1 часу не було. Позивачу було відомо, що зброю та боєприпаси повинен був видавати матеріально-відповідальна особа старший лейтенант ОСОБА_2 . У зв`язку з малою чисельністю інженерно-технічного складу першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 , який обслуговував авіаційну техніку військової частини НОМЕР_1 на території стоянки першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 та відсутністю часу, матеріально-відповідальну особа за зброю та боєприпаси старшого лейтенанта ОСОБА_2 не викликав. Про втрату зброї та боєприпасів першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 позивачу нічого не відомо».

Згідно висновків цього наказу, втрата зброї та боєприпасів сталась внаслідок протиправної поведінки позивача, яка полягала у невиконанні чи неналежному виконанні ним обов`язків військової служби, тобто як старший по посаді на стоянці першої авіаційної ескадрильної військової частини НОМЕР_1 , на період своєї присутності, не організував видачу зброї та боєприпасів, що в подальшому призвело до втрати зброї та боєприпасів першої авіаційної ескадрильної військової частини НОМЕР_1 . Зокрема, позивач порушив вимоги:

- статей 11,16, 33, 34 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1 та 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;

- частини четвертої статті 425 Кримінального кодексу України, що призвело до втрати зброї та боєприпасів на стоянці першої авіаційної ескадрильї у зв`язку з тим, що зброя видавалась в порушення вимог керівних документів, а старший за військовим званням та посадою не організував її правильну видачу та не зупинив не контрольовану видачу;

- пункту 4 частини першої статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальністю військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

- абзацу другого статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця дотримуватись Конституції України та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

- частини третьої статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України; відповідно до Переліку озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №604 Код згідно з ЄКПП (020:2016) 1005 у десятикратному розмірі уся вогнепальна зброя калібром до 30 мм; приладдя для чищення кулеметів та пістолетів; Код згідно ЄКПП (020:2016) 1305 у десятикратному розмірі усі боєприпаси калібром до 30 мм; (компоненти до них).

Так, підпункт 5.8 пункту 5: За неналежне виконання вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1 та 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України внаслідок чого було завдано шкоду державі на начальника технічної експлуатаційної частини ланки першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення, догана і підпунктом 6.4.5 підпункту 6.4 пункту 6: начальника технічної експлуатаційної частини ланки першої авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 , притягнути до підвищеної матеріальної відповідальності у розмірі 107 176,99 грн (сто сім тисяч сто сімдесят шість гривень 99 копійок).

Ознайомившись в вказаним наказом 10.01.2023, позивач подав цей позов поштою 10.02.2023, що підтверджено конвертом та листом ознайомлення з наказом (а.с.59, 111).

Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (далі Закон № 160-IX).

Згідно із підпунктами 3-5 частини 1 статті 1 вказаного Закону командир (начальник) - командир (начальник, керівник) військової частини, установи, організації, закладу; матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність (ч. 1 ст. 3 Закону № 160-IX).

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону № 160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч. 3 ст. 3 Закону № 160-IX).

Згідно із положеннями статті 8 Закону № 160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону № 160-IX командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 160-IX завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування (ч. 3 ст. 9 Закону № 160-IX).

Висновки суду.

Справу розглянуто в межах доводів апелянта.

Отже, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги зазначив, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі встановлення в ході службового розслідування завданням ним прямої дійсної шкоди державі, внаслідок протиправної поведінки у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків та встановленням причинного зв`язку між протиправною поведінкою такої особи і завданою шкодою із обов`язковим встановленням вини особи в завданні такої шкоди. Крім того, під час проведення службового розслідування комісією має бути перевірено та встановлено наявність/відсутність обставин, що виключають матеріальну відповідальність і Закон №160-IX розмежовує підстави для застосування до особи обмеженої матеріальної відповідальності та повної або підвищеної матеріальної відповідальності.

Враховуючи надані документи, висновки службового розслідування та всі встановлені обставини, які було встановлено відповідачем в ході службового розслідування, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, оскільки в матеріалах службового розслідування відсутні докази того, що внаслідок протиправної поведінки саме позивача державі було заподіяно матеріальну шкоду у вигляді знешкодження стрілецької зброї, боєприпасів та іншого майна та ракетно-артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 .

Апелянт в ході слухання справи в суді апеляційної інстанції також не надав докази того, що існує причинний зв`язок між поведінкою позивача (ненадання наказу щодо роздачі зброї) і завданою державі шкоди.

Службове розслідування проведено без достатньої перевірки обставин і встановлення фактів, а саме час знешкодження зброї, 24.02.2022 чи 12.03.2022, за яких обставин знешкоджено зброю, ракетного обстрілу чи розкрадення, не встановлені конкретні діяння кожної посадової особи військової частини НОМЕР_1 , що призвели до втрати зброї.

Отже, враховуючи також вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно задоволено позовні вимоги, з огляду на принцип визначеності та застосовуючи положення ст.2 КАС України (завдання адміністративного судочинства), оскільки спірний наказ не відповідає положенням вказаної норми.

Таким чином, доводи апелянта не заслуговують уваги з вищевикладених обставин.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.

Крім того, надаючи оцінку всім доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на частини 9 та 11 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Разом з тим, пунктом 1 ч. 3 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Згідно з ч.7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

З огляду на викладене, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем надано копії документів: акту наданих послуг від 15.07.2025 по договору №22, договору про надання правової допомоги від 05.02.2023 №22 з додатками, платіжної інструкції від 27.06.2025, протоколу попереднього розрахунку, розписки АБ Антонеску та Партнери, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордеру.

Проте, колегія суддів не вбачає підстав для відшкодування в повному розмірі витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції з огляду на таке.

З наданих документів вбачається, що послуги адвоката містять складання та подання відзиву на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 320/12319/23 на суму 5000 грн.

При цьому зміст відзиву відповідає змісту позову в скороченій формі.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката та пропорційність витраченого часу обсягу виконаних робіт та наданих послуг.

Як, вже було зазначено вище, послуги адвоката в апеляційному суді полягають у складанні та поданні відзиву на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 320/12319/23, при цьому, колегією суддів було зауважено, що зміст відзиву відповідає змісту позову в скороченій формі.

З огляду на вищенаведені норми закону та практику Європейського суду та Верховного Суду з прав людини, колегія суддів вважає розмір гонорару адвоката у сумі 5000 грн у суді апеляційної інстанції є необґрунтованим та підлягає задоволенню в частині, а саме колегія суддів вважає, що відшкодуванню підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

При ухвалені рішення в частині відшкодування судових витрати на професійну правничу допомогу колегією суддів враховувались висновки Верховного Суду, викладені у додатковій постанові від 26.01.2023 у справі № 640/11149/20.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішення, - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Файдюк