Справа № 208/418/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 208/418/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Сафронової С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.11.2024 року в адміністративній справі №208/418/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 08 січня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 стосовно позивача, якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень за адміністративне правопорушення.

Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 липня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 08 січня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП. Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП - закрито.

22.07.2024 року позивач подав заяву до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, в якій просив ухвалити додаткове судове рішення у справі №208/418/24 щодо стягнення витрат на правничу допомогу розмірі 8000,00 грн.

Додатковим рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року в адміністративній справі №208/418/24 у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви про стягнення з відповідачів судових витрат за надану правничу допомогу у даній справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт вказує, що повістка на 04.07.2024 року - дату судового засідання, у якому було винесено судове рішення, позивачу не надсилалась, тому позивач не міг надіслати своєчасно процесуальні документи для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Відповідачі відзив на апеляційну скаргу не подали, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2025 року визначено склад колегії суддів: Білак С.В. (суддя-доповідач), судді Чабаненко С.В., Сафронова С.В.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд, переглядаючи додаткове рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною третьою статті 143 КАС України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 143 КАС України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Частиною сьомою статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС України).

Відповідно до вимог частин третьої, четвертої, п`ятої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Статтею 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

У поданій заяві позивач просить відшкодувати йому понесені витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 8 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач до заяви надав наступні документи:

- копію договору про надання правової допомоги № 30/12/2023 від 30 грудня 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Драгота С.А.;

- копію Акту № 1 приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 30/12/2023 від 04 березня 2024 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що договір про надання правничої допомоги укладено 30.12.2023 року.

Акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 30/12/2023 підписано між сторонами 04.03.2024 року.

Матеріали позовної заяви надійшли до суду першої інстанції 11.01.2024 року, а рішення по справі винесено 04.07.2024 року.

Проте, позивач не був позбавлений можливості надати до суду документи, що підтверджують витрати на правову допомогу під час розгляду адміністративного позову, оскільки станом на 04.03.2024 року адвокатом Драгота С.А. було надано акт приймання передачі виконаних робіт, а позивачем прийнято його, що підтверджується їх підписами.

Відповідно до акту №1 приймання-передачі робіт до договору про надання правової допомоги №30/12/2023 позивачем сплачено гонорар складання скарги на дії державного виконавця, що до предмета спору по справі №208/418/24 не має ніякого відношення.

Доказів щодо понесених довірителем судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, та інших первинних документів для підтвердження реальності понесених витрат до суду не надано.

З урахуванням наведеного на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданими доказами не підтверджено обґрунтованість та фактичний обсяг витрат позивача на правничу допомогу у цій справі.

З огляду на зазначене, заявлена вимога до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року в адміністративній справі №208/418/24 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 листопада 2024 року в адміністративній справі №208/418/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Сафронова