Справа № 440/13784/24
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 440/13784/24

адміністративне провадження № К/990/30216/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Гриців М.І., Стеценко С.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 (суддя Алєксєєва Н.Ю.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025 (судді Любчич Л.В., Спаскін О.А., Присяжнюк О.В.)

у адміністративній справі № 440/13784/24 за позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" про стягнення штрафних санкцій.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг звернулася до суду з позовом про стягнення з КП "Полтававодоканал" в дохід Державного бюджету України 45 254,00 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що відповідачем прострочено сплату до Державного бюджету України штрафних санкцій у зв?язку з чим нараховано пеню за кожен день прострочення, яку відповідачем добровільно не сплачено.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Постановою №2387 від 12.12.2023 до КП "Полтававодоканал" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, здійснення заходів державного регулювання застосовано відповідальність у вигляді накладення штрафу в сумі 45254,00 грн (а.с.41-42).

У постанові №2387 від 12.12.2023 вказано, що зазначена сума штрафу має бути сплачена до Державного бюджету України у 30-тиденний строк з дня одержання копії постанови (код бюджетної класифікації 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції").

Постанова №2387 від 12.12.2023 відповідачем отримана.

На підставі звернення КП "Полтававодоканал" постановою НКРЕКП №80 від 10.01.2024 сплата штрафу в сумі 45254,00 грн розстрочена згідно з графіком: до 31.01.2024 - 7542 грн; до 29.02.2024 - 7542 грн; до 31.03.2024 - 7542 грн; до 30.04.2024 - 7542 грн; до 31.05.2024 - 7542 грн; до 30.06.2024 - 7544 грн.

Відповідач з урахуванням графіку, визначеному постановою позивача від 10.01.2024 № 80, вказаний штраф сплатив достроково в повному обсязі.

Вказане підтверджується листами відповідача від 22.01.2024 №5/257, від 26.02.2024 №5/822, від 15.03.2024 №5/1058, від 22.04.2024, від 22.05.2024 №5/1892 та платіжними інструкціями кредитового переказу коштів від 22.01.2024 №2348, від 22.02.2024 №24625, від 14.03.2024 №25147, від 15.04.2024 №25678, від 08.05.2024 №26205 та від 20.05.2024 №26471.

КП "Полтававодоканал" сплатило штрафні санкції на розрахунковий рахунок №UA 0016395, вказавши у призначені платежу "0 Постанова НКРЕП №80 від 10.01.2024. Адміністративні штрафи та інші санкції з КП ПОР "Полтававодоканал".

У подальшому, встановивши, що сплата відбулася на неправильний розрахунковий рахунок, відповідач звернувся з відповідним листом до Полтавської районної військової адміністрації про зарахування цих коштів на правильний рахунок.

Листом від 21.08.2024 Полтавська районна військова адміністрація повідомила відповідача про зарахування вказаних коштів на розрахунковий рахунок № UA 0016719.

За затримку сплати штрафу з 31.01.2024, з 29.02.2024, з 31.03.2024, з 30.04.2024, з 31.05.2024, з 30.06.2024 до 20.08.2024 тривалістю 201 день, 172 дні, 141 день, 111 днів, 80 днів, 50 днів відповідно НКРЕКП нарахувало пеню відповідачеві.

У зв?язку з простроченням відповідачем сплати до Державного бюджету України штрафних санкцій позивач звернувся до суду з позовом про стягнення пені.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2025, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем з урахуванням графіку, визначеному постановою позивача від 10.01.2024 № 80, штраф було достроково сплачено в повному обсязі.

Також суди виходили з того, що за отримання письмового повідомлення відповідача про сплату частини штрафу за графіком розстрочення платежів, починаючи з 22.01.2024 НКРЕКП було відомо про початок сплати відповідачем вищевказаного штрафу і відомо за якими саме реквізитами така сплата з боку відповідача проведена. При цьому позивач не пред`являв відповідачу жодних претензій щодо неправильності чи неповноти платіжних реквізитів, на які було сплачено вищевказаний штраф, позивач не повідомляв відповідачу про відсутність надходження сум штрафу до державного бюджету.

Також суди виходили з того, що держава не створила такого правового регулювання і фактичних умов з метою повідомлення відповідачеві повного, чіткого та зрозумілого способу виконання постанови Регулятора від 12.12.2023 № 2387 з урахуванням постанови №80 від 10.01.2024 в частині вказівки розрахункового рахунку, на який КП "Полтававодоканал" мало сплатити штраф.

ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ, ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

З рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу.

В обґрунтування касаційної скарги покликається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, покликається на те, що чинним законодавством не передбачено обов`язку НКРЕКП повідомляти ліцензіатів про зарахування сплати штрафу на невірний бюджетний рахунок; частиною п`ятою статті 22 Закону про НКРЕКП не передбачено умов, підстав та/або обставин, відповідно до яких ліцензіати звільняються від сплати пені за несвоєчасну сплату штрафу; жодним нормативно-правовим актом та/або підзаконним нормативно-правовим актом не встановлено вимог щодо форми та змісту постанови Регулятора, у тому числі і щодо обов`язкового зазначення розрахункового рахунку на який ліцензіат зобов`язаний сплатити штраф.

Як на підставу касаційного оскарження, особа, яка подала касаційну скаргу, покликається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо застосування частини п`ятої статті 22 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".

Просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Копію ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів доставлено до електронного кабінету відповідача 29.07.2025 о 20:50, однак останній не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу.

ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Повноваження позивача у спірних правовідносинах регулюються Законом України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" (Закон № 1540-VIII).

Відповідно до частини п?ятої статті 22 Закону № 1540-VIII (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин) суб`єкти, на яких накладено штраф, зобов`язані сплатити його у 30-денний строк з дня одержання копії рішення про накладення штрафу, крім випадків, встановлених частиною п`ятою статті 13 цього Закону.

За заявою суб`єкта, на якого накладено штраф, Регулятор своїм рішенням має право відстрочити або розстрочити сплату накладеного ним штрафу.

За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі 1,5 відсотка суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Регулятора.

Суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до Державного бюджету України.

Протягом п`яти робочих днів з дня сплати штрафу суб`єкт, на якого рішенням Регулятора накладено штраф, зобов`язаний надіслати Регулятору документи, що підтверджують сплату штрафу.

У разі відмови від сплати штрафу та пені їх примусове стягнення здійснюється на підставі відповідного рішення суду за позовом Регулятора, крім випадків, встановлених частиною п`ятою статті 13 цього Закону.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що суми штрафних санкцій відповідачем сплачено, згідно встановленого позивачем графіку розстрочення платежу, та повідомлено про це позивача у встановлений Законом № 1540-VIII строк шляхом надіслання документів, що підтверджують сплату штрафу.

При цьому, сплату штрафних санкцій хоч і було здійснено відповідачем до місцевого, а не державного бюджету, однак це не свідчить, що з його боку мала місце бездіяльність чи намір ухилитись від їх сплати.

За встановленими судами обставинами, виявивши помилку у сплаті штрафних санкцій, відповідач самостійно ініціював процедуру їх перерахунок до державного бюджету.

Таким чином, зарахування штрафних санкцій до державного бюджету поза межами встановленого строку відбулось внаслідок технічної помилки з боку відповідача, а не внаслідок його бездіяльності.

Наявність з боку відповідача саме технічної помилки, а не умислу чи бездіяльності позивачем не заперечується.

До того ж, як встановлено судами попередніх інстанцій, така помилка певною мірою сталась і не без участі самого позивача, який не забезпечив відповідача достатньою інформацією щодо реквізитів рахунків для сплати штрафних санкцій.

В цій частині позивач обмежився визначенням у постанові про застосування штрафних санкцій лише коду бюджетної класифікації, яка, слід зазначити, у платіжних документах відповідачем вказана правильно.

Крім того, як встановлено судами, позивач своєчасно отримував інформацію про чергові платежі в рахунок оплати розстрочених сум штрафних санкцій, претензій щодо їх сплати відповідачу не пред?являв, що давало відповідачу обґрунтовані сподівання про належне виконання ним обов?язку зі сплати штрафних санкцій.

Фактично позивач був обізнаний з обставинами, які слугували причиною несвоєчасного перерахунку коштів до державного бюджету, тим не менш кваліфікував такі дії відповідача саме як несвоєчасну сплату штрафних санкцій, нарахував пеню і звернувся до суду з позовом про її стягнення.

Верховний Суд неодноразово вирішував питання кваліфікації дій платників у разі помилкової сплати податків, зборів та інших обов?язкових платежів на невірний рахунок.

Так, у постанові від 10.04.2020 у справі №821/844/17 Верховний Суд дійшов наступних висновків:

«Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано відхили доводи контролюючого органу, що позивачем було несвоєчасно здійснено сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного соціального внеску, оскільки допущена платником технічна помилка, внаслідок якої кошти помилково були перераховані на розрахунковий рахунок Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Херсонській області НОМЕР_2 (єдиний соціальний внесок атестованих співробітників установи), а не на НОМЕР_3 (єдиний соціальний внесок вільнонайманих працівників) була виявлена та самостійно виправлена позивачем, шляхом зарахування відповідних сум на правильний рахунок.

Крім того, колегія суддів зазначає, що зазначені штрафні санкції застосовуються у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, а не у випадку помилково сплачених сум єдиного внеску на невідповідний рахунок. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть слугувати підставою для застосування штрафів.».

Подібних висновків дійшов Верховний Суд також і у справах №203/2661/17 (постанова від 27.02.2018), №826/1/16 (постанова від 12.06.2018), №821/1897/17 (постанова від 14.08.2018), №804/5320/13-а (постанова від 29.08.2018), №802/1316/16-а (постанова від 04.12.2018), №813/1346/18 (постанова від 24.01.2019), № 808/3455/15 (постанова від 02.06.2020), №802/25/18-а (постанова від 23.12.2020), №120/4760/18-а (постанова від 21.07.2022), №640/18452/18 (постанова від 17.11.2022).

Такі висновки Верховний Суд зробив хоч і не у подібних правовідносинах, однак застосовані у зазначених справах підходи за своїм змістом є універсальними, тому можуть бути враховані і під час вирішення справи, яка розглядається.

За таких обставин суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені та постановили рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Покликання позивача в обґрунтування доводів касаційної скарги на те, що частиною п`ятою статті 22 Закону № 1540-VIII не передбачено можливості звільнення ліцензіатів від сплати пені за несвоєчасну сплату штрафу є безпідставним, оскільки за встановлених у цій справі фактичних обставин підстави для стягнення пені не настали.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а їх зміст зводиться до додаткової перевірки доказів, що в силу приписів частини другої статті 341 КАС України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

За правилами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій залишенню без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025 у адміністративній справі № 440/13784/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

М.І. Гриців

С.Г. Стеценко