Справа № 302/1217/25
Суддя: Готра В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/1217/25
Провадження № 2-а/302/20/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 жовтня 2025 року селище Міжгір`я
Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Готри В. Ю., з участю секретаря судового засідання Царь О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця адвокатка Гренджа Вікторія Юріївна, до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Хустського районного управління поліції відділення поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
У серпні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця адвокатка Гренджа В. Ю., звернувся до суду з зазначеним вище адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови інспектора Хустського РУП ВП № 2 ГУНП в Закарпатській області Марюнича Р. В. про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5414537 від 07.08.2025, за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3 400 грн, із підстав її незаконності та необґрунтованості.
Позов обґрунтував тим, що постановою інспектора Хустського районного управління поліції ВП № 2 (селище Міжгір`я) ГУНП в Закарпатській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5414537 від 07.08.2025, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП за те, що 07.08.2025 о 04:45 год він начебто керував транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER», номерний знак НОМЕР_1 , категорії «В», не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким.
Зазначав, що він даним транспортним засобом 07.08.2025 у с. Синевир Хустського району не керував та при складанні цієї постанови інспектор не вжив усіх заходів для всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин учинення адміністративного правопорушення і не з`ясував належно чи мало місце це правопорушення в діях ОСОБА_1 , не взяв до уваги пояснення останнього і пояснення ОСОБА_2 , який і керував транспортним засобом марки «MЕRCEDES-BENZ SPRINTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 07.08.2025 у с. Синевир Хустського району Закарпатської області.
Звертав увагу на те, що 07.08.2025 близько 04:45 год він попросив свого друга ОСОБА_2 підвезти його до АЗС «Eleron» у с. Синевир, оскільки він уживав алкоголь і не бажав сідати за кермо автомобіля, на що ОСОБА_2 погодився буди водієм і підвезти його до автозаправки. Коли вони заїхали на автомобілі на АЗС, то до них пішли працівники поліції з претензіями, а оскільки ОСОБА_2 не наділений правом керування транспортними засобами, то працівники поліції прийняли рішення скласти протокол саме на нього, а не на ОСОБА_2 , який повністю визнавав свою вину, а він заперечував, про що свідчать письмові пояснення ОСОБА_2 , відеофайли події, зафіксованої на його мобільний телефон, які додаються до позовної заяви.
За таких обставин в його діях є відсутній будь-який склад адміністративного правопорушення, оскільки він не був водієм транспортного засобу та жодних правил дорожнього руху не порушував. Однак поліцейські не маючи на те законних підстав притягнули його до адміністративної відповідальності та склали відносно нього оскаржувану постанову.
Також указував, що поліцейським було порушено процедуру розгляду справи, зокрема порушено вимоги статей 268, 278, 279, 283 КУпАП та Інструкції № 1395, оскільки поліцейський розгляд справи не провів, а розпочав із того, що повідомив йому про те, що саме він керував автомобілем, а не ОСОБА_2 , та що саме він винуватий у порушенні ПДР і відносно нього виноситься постанова і складається протокол, а визнання вини у даному правопорушенні ОСОБА_2 не було взято до уваги із незрозумілих причин.
Вказані обставини в їх сукупності свідчать про незаконність (протиправність) винесеної відносно нього постанови та наявність підстав для її скасування.
Посилаючись на наведене вище просив суд: 1) поновити йому строк на оскарження постанови серії ЕНА № 5414537 від 07.08.2025; 2) визнати протиправною та скасувати постанову інспектора Хустського районного управління поліції ВП № 2 (с-ще Міжгір`я) ГУНП в Закарпатській області Марюнича Р. В. про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5414537 від 07.08.2025 за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3 400 гривень.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26.08.2025 ОСОБА_1 поновлено строк на звернення до адміністративного суду із цим позовом та відкрито провадження у справі.
У відзиві на позов ГУНП в Закарпатській області посилалося на безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки працівниками поліції було запропоновано позивачу пред`явити посвідчення водія, однак він так його і не пред?явив мотивуючи тим, що не керував транспортним засобом із метою уникнення від адміністративної відповідальності. Однак відео доказами спростовується твердження ОСОБА_1 про не керування ним транспортним засобом.
Також зазначало, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26.05.2025 № 5-рп/2015 скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне
правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну спрощену процедуру
притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на
місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне
правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не
здійснювалося, а відтак оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення
відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП.
Указувало і на те, що Європейський суд з прав людини в п. 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси
правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли
йдеться про позбавлення особи свободи. Санкція ч. 2 ст. 126 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту, а тому відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить його інтересам, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення до суду.
З огляду на наведене вище ГУНП в Закарпатській області просило у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.09.2025 залучено до участі в цій справі як співвідповідача Головне управління Національної поліції в Закарпатській області.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ГУНП в Закарпатській області Олексія В. В. про залишення цієї позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.
Сторона позивача у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про дату, час і місце розгляду справи, проте представницею позивача ОСОБА_1 адвокаткою Гренджою В. Ю. у поданому до суду 08.10.2025 письмовому клопотанні висловлено прохання про проведення судового засідання, призначеного на 08.10.2025, без участі сторони позивача.
Сторона відповідача у судове засідання також не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про дату, час і місце розгляду справи.
За таких обставин неявка у судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд зазначає таке.
Судом установлено, що відповідно до постанови серії № 5414537 від 07.08.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної поліцейським ВП № 2 (селища Міжгір?я) Хустського РУП ГУНП у Закарпатській області Марюничем Р. В., позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн за те, що він 7 серпня 2025 року о 04:45 год по вул. Центральній у с. Синевир Хустського району Закарпатської області, у порушення вимог пункту 2.1.«а» ПДР керував транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER», номерний знак НОМЕР_1 , як особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП регламентує, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як кореспондує ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема поліцейського, а також установлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена діючим законодавством.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Диспозицією ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Так, Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» установлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил /пункт 1.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306/.
Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.
Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 2.1.«а» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з пунктом 2.4.«а» Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1.
Відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху до категорії «В» належать транспортні засоби - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів.
Відповідно до посвідчення водія ОСОБА_1 має право на керування транспортними засобами лише категорії «С» (а.с.16).
За положеннями частин 1, 2 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Обґрунтовуючи поданий до суду позов ОСОБА_1 стверджує, що в оскаржуваній постанові відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, у тому числі через не керування ним транспортним засобом, та поліцейським було порушено процедуру розгляду справи.
У зв`язку з цим суд звертає увагу на таке.
З тексту оскаржуваної постанови встановлено, що водієм ОСОБА_1 порушено пункт 2.1.«а» Правил дорожнього руху, його особу встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 та притягнуто його до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП із накладенням штрафу в розмірі 3 400 гривень.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІІ цієї Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 4 Розділу 1 указаної Інструкції в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Рішенням Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 «у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» встановлено, що притягнення особи до адміністративної відповідальності у випадках коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Отже, чинним законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладення адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається, в тому числі, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У таких випадках на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Тож у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема ч. 2 ст. 126 КУпАП, на місці вчинення правопорушення виноситься постанова.

Таким чином, поліцейський Марюнич Р. В. діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Зі змісту позовної заяви видно, що факт руху даного транспортного засобу до АЗС позивачем не заперечується, а заперечується ним лише факт безпосереднього керування цим транспортним засобом, оскільки таким начебто керував ОСОБА_2 .

Однак із долучених до матеріалів справи відеозаписів, наданих ГУНП в Закарпатській області, видно, що у той момент коли поліцейський автомобіль під`їхав до транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER», водій ОСОБА_1 , який був одягнутий у жовту кофту, помінявся містами із пасажиром ОСОБА_2 /відеозапис з 04:19:30 по 04:19:38 год/. Також із першочергових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що саме ОСОБА_1 був за кермом і вже на АЗС вони помінялися місцями /відеозапис з 04:32:58 по 04:33:09 год/.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, відеозапис із відеокамери поліцейського є належним доказом при розгляді справи про адміністративне правопорушення та підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд не бере до уваги надані стороною позивача відеофайли,як на підтвердження факту не керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки, як уже зазначалося вище, з відеозапису наданого стороною відповідача видно, що саме в той момент коли поліцейський автомобіль лише під`їхав до транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER», водій ОСОБА_1 , який був одягнутий у жовту кофту, помінявся містами із пасажиром ОСОБА_2 та з першочергових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що саме ОСОБА_1 був за кермом і вже на АЗС вони помінялися місцями. Також суд не бере до уваги як належний і допустимий доказ долучені до позовної заяви письмові пояснення ОСОБА_2 .

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд звертає увагу, що виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Відтак порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого. Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

На думку суду, напрацьовані ЄСПЛ положення щодо правових наслідків допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Відповідно до практики ЄСПЛ скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18, постанові Верховного Суду від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16.

Під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведене вище дії позивача правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 зроблено висновок про те, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже, на переконання суду, винуватість позивача ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП, доведена та у поліцейського Марюнича Р. В. були наявні правомірні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а відтак у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на наведене вище суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову та залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі, при цьому, враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено, а тому понесені ним у справі судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 605,60 грн (а.с.1), відповідно до положень ст. 139 КАС України покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись наведеним вище та статтями 2, 5-9, 19, 72-77, 241-246, 250, 255, 286 КАС України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця адвокатка Гренджа Вікторія Юріївна, до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Хустського районного управління поліції відділення поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови інспектора Хустського районного управління поліції ВП № 2 (с-ще Міжгір`я) ГУНП в Закарпатській області Марюнича Р. В. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5414537 від 07.08.2025 за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3 400 гривень відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів із дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено і підписано 08.10.2025.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації і проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач Хустське районне управління поліції відділення поліції №2 (селище Міжігр?я), місце знаходження: вул. Захисників України, 1 селище Міжгір?я, Хустського району Закарпатської області, код в ;

Співвідповідач Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, місце знаходження: вул. Ф. Ракоці, 13 м. Ужгород Ужгородського району Закарпатської області, код в .

Суддя В. Ю. Готра