Справа № 380/10175/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/10175/24 пров. № А/857/6546/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С. М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року в справі № 380/10175/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Кузана Р.І.,

час ухвалення рішення 27 січня 2025 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив:

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у надсиланні матеріалів його особової справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання Управлінням персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 попереднього розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію, відповідно до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530;

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 надіслати матеріали особової справи ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання попереднього розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію, відповідно до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови ОСОБА_1 у складанні попереднього розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію, відповідно до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі матеріалів особової справи скласти на ОСОБА_1 попередній розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію, відповідно до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, та надіслати його до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання основного розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію.

Визнати протиправною бездіяльність Фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови ОСОБА_1 у складанні основного розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію відповідно до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530.

Зобов`язати Фінансово-економічне управління ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі матеріалів особової справи скласти на ОСОБА_1 основний розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію, відповідно до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, та надіслати основний розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач військова частина НОМЕР_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що положеннями статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб визначено, що право на пенсію за вислугу років відповідно виникає за наявності двох умов: звільнення зі служби та наявності необхідної вислуги років. Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається, в спірному випадку, при наявності вислуги 25 календарних років більше та визначено виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. До цієї вислуги зарахування стажу у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Враховуючи, що календарна вислуга позивача на день звільнення становить 20 років 11 місяців 10 днів , що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, при необхідних 25 і більше календарних років, у Позивача відсутні правові підстави для призначення пенсії за вислугу років на тих умовах, про які він вказує в обґрунтування позовних вимог.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №133 від 02.07.2021 майора ОСОБА_1 старшого штурмана-льотчика вертолітної ескадрильї Військової частини НОМЕР_2 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.34).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2021 №133, вислуга років Позивача на день звільнення становить: календарна - 20 років 11 місяців 10 днів; пільгова - 20 років 01 місяць 10 днів; загальна вислуга 41 рік 00 місяців 20 днів (а.с.35).

ОСОБА_1 звернувся із заявою від 14 листопада 2023 року до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення пенсії (а.с.32-33).

Також, 14 листопада 2023 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про призначення пенсії, в якій просив оформити та направити на нього до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області необхідний пакет документів та подання про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Однак, листом за вих. №с/17858 від 21.11.2023 ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовив у оформленні Подання та направленні документів для призначення пенсії за вислугу років до Управління пенсійного фонду, обґрунтовуючи це тим, що одним із необхідних документів для призначення пенсії є розрахунок вислуги років військовослужбовця, складання якого не входить до компетенції ІНФОРМАЦІЯ_5 . Також вказано, що відповідно до заяви адвоката в інтересах позивача, ІНФОРМАЦІЯ_6 особова справа позивача була направлена в ІНФОРМАЦІЯ_7 для складання розрахунку його вислуги років на пенсію. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_7 за вих. №46/9/КЦ/1/1320дск від 05.07.2022 особова справа позивача була повернута на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 без реалізації.

Згідно з роз`ясненням Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України від 05.07.2022, позивач на даний час не набув права на пенсію.

Крім цього, позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 , Управління персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 , Фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою від 14.11.2023, в якій просив:

- Військову частину НОМЕР_1 в межах повноважень надіслати до Управління персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 особову справу для складання розрахунку вислуги років на пенсію;

- Управління персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 витребувати від підпорядкованої військової частини НОМЕР_1 особову справу, скласти попередній розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію та передати його разом з особовою справою позивача до фінансового органу для проведення основного розрахунку вислуги років на пенсію;

- Фінансово-економічне управління ІНФОРМАЦІЯ_2 витребувати від підпорядкованої Військової частини НОМЕР_1 особову справу, скласти на позивача основний розрахунок вислуги років на пенсію і повернути його для долучення до особової справи.

Листом від 04.12.2023 №765/3/1463 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомило позивача про те, що календарна вислуга років складає 20 років 11 місяців 10 днів, з яких 4 роки 3 місяці 12 днів складає служба на посаді курсанта вищого військового навчального закладну, про що зазначено в послужному списку особової справи. Зазначена посада не належить до переліку посад льотного складу, який має право виконувати польоти у складі екіпажів повітряних суден, авіації Збройних Сил України. Станом на дату звільнення вислуга років на льотних посадах становила 16 років 7 місяців 28 днів, проти необхідних 20 років, що є недостатнім для набуття права на призначення пенсії за вислугу років, тому відсутні підстави для витребування від військової частини НОМЕР_1 особової справи та складання попереднього розрахунку вислуги років.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 12.12.2023 повідомила позивача, що скільки на день розгляду заяви позивач не звільнений з військової служби, а період проходження військової служби на посадах осіб льотного складу є недостатній для призначення пенсії за вислугу років, тому відсутні підстави для направлення особової справи до фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання основного розрахунку вислуги років.

Фінансово-економічне управління ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 15.12.2023 повідомило позивача, що попередній розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію складається відповідним управлінням персоналу та передається разом з особовою справою до фінансового органу, який складає основний розрахунок вислуги років на пенсію і повертає його в управління (відділ) персоналу для долучення до особової справи військовослужбовця. Оскільки попередній розрахунок вислуги років на пенсію разом з першим примірником особової справи для складання розрахунку вислуги років на пенсію до ФЕУ КСВ ЗС України не надходили, скласти розрахунок вислуги років на пенсію не вбачається можливим.

Позивач не погоджуючись із вказаною бездіяльністю відповідачів, звернувся до суду з даною позовною заявою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на час звільнення позивача зі служби діяла редакція Порядку №393, яка передбачала пільгове зарахування вислуги років. Позивач набув право на отримання пенсії за вислугою років відповідно до пункту «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ, оскільки загальна вислуга років на день звільнення в липні 2021 року становить 40 років 00 місяців 20 днів.

Колегія апеляційного суду не погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно пункту "в" статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Стаття 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Судова колегія зазначає, що визначальним у цій справі є питання щодо застосування календарної чи пільгової вислуги років при встановленні підстав для направлення до органу Пенсійного фонду України документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Згідно частини четвертої статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Статтею 17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 1992 року № 393 затвердив Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок № 393).

На час звільнення позивача зі служби (25 червня 2021 року, нак.№191 від 25.06.2021) та виключення зі списків особового складу військової частини (03 липня 2021 року, нак.№133 від 02.07.2021) діяла редакція пункту 3 Порядку № 393, яка визначала види служби, які зараховуються на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393", яка набрала чинності 19 лютого 2022 року до Порядку № 393 внесено зміни, відповідно до яких Порядок № 393 доповнено пунктом 2-1 такого змісту: "Для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови".

Пункт 3 Порядку № 393 (в редакції постанови № 119) визначає, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, однак Пункт 3 Порядку № 393 (в редакції постанови № 119) визначає види служби, які зараховуються на пільгових умовах лише для визначення розміру пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.

Тобто суд вказує на існування двох різних правових вимірів вислуги років:

вислуга років для призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ;

вислуга років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ.

Отже, правове регулювання щодо права на призначення пенсії за вислугу років зазнало змін і, у зв`язку з такими змінами, як Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", так і Порядок № 393 (в редакції постанови № 119) виникнення права на таку пенсію пов`язують з наявністю певної вислуги років в календарному обчисленні, а не пільговому.

Розглядаючи питання розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, колегія суддів бере до уваги, що різні аспекти дії закону у часі неодноразово досліджувалися Конституційним Судом України.

Зокрема, у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, у разі безпосередньої (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Якщо під час вирішення суб`єктом владних повноважень певного питання (в даній справі щодо наявності підстав для направлення до пенсійного органу документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років), до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Такого ж висновку, вирішуючи можливість застосування до спірних правовідносин нормативно-правового акта, який зазнав змін з моменту звернення позивача до суб`єкта владних повноважень, до моменту прийняття останнім рішення за результатами розгляду такого звернення, дійшов Верховний Суд у складі у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі № 803/1541/16.

У вказаній постанові Судова палата також звернула увагу на те, що у теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

Правова визначеність, як елемент верховенства права, не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. Як стверджує єдиний орган конституційної юрисдикції, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).

Постанову №119 прийнято Кабінетом Міністрів України на реалізацію своїх повноважень та після прийняття такої постанови і стаття 12 Закону №2262-XII, і Постанова №393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Так, виходячи з положень статті 12 Закону №2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови №393 визначає, що певні періоди підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Тобто, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» усунуто розбіжності між Законом № 2262-XII та Порядком № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.

Також колегія суддів зазначає, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 10 грудня 2024 року в справі № 520/5695/23 зазначила, що умовою для призначення пенсії за вислугу років для осіб, які звільнились зі служби до набрання чинності постанови №119, але звернулись із заявою про оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ після набрання чинності зазначеної постанови, є наявність календарної вислуги років, без можливості обрахунку такої вислуги в пільговому обчисленні.

У постанові від 14 червня 2023 року у справі № 852/2а-1/19 Верховний Суд зазначив: "У відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію".

При цьому, колегія суддів вважає, що визначальним в цій справі є момент, коли позивач почав реалізовувати своє право на призначення пенсії.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 звернувся з заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №2262-ХІІ у 14 листопада 2023 року, після набрання чинності постановою №119, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, відтак його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними.

В контексті спірних правовідносин варто вказати, що юридичний факт у вимірі справи, що розглядається, - це конкретні соціальні обставини у формі дії чи події, з якими норми права пов`язують юридичні наслідки, тобто виникнення, зміну чи припинення правовідносин, набуття певних прав і обов`язків.

Визначальним юридичним фактом у справі, що розглядається, є саме звернення позивача до відповідача з приводу оформлення на направлення документів для призначення пенсії, не звільнення зі служби у 2021 році, а звернення до ІНФОРМАЦІЯ_5 у 2023 році, коли чинне законодавство містило положення про врахування виключно календарної вислуги років для призначення пенсії за вислугу років.

Тим самим суд акцентує увагу, що часом виникнення спірних відносин у цій справі був саме момент звернення позивача з вимогою до відповідача про підготовку пакету документів для подачі до пенсійного органу ( листопад 2023 року), а не час звільнення позивача зі служби (2021 рік).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач одразу після звільнення зі служби у червні 2021 року не реалізував своє право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки звернувся до відповідачів з метою оформлення необхідних документів та їх направлення до пенсійного органу для призначення пенсії лише у листопаді 2023 року. Отже необхідно констатувати, що не настав юридичний факт, з яким закон пов`язував би виникнення, зміну чи припинення правовідносин щодо призначення пенсії за вислугу років. Суд наголошує, що наявність в особи певного права не означає його автоматичної реалізації. У позивача в 2021 році, при звільненні, було право на призначення пенсії (на підставі чинного тоді законодавства), натомість він його не реалізував шляхом вчинення визначених законодавством дій. Однак на момент звернення законодавство зазнало певних змін і вже по-іншому врегульовувало питання обрахунку вислуги років.

Згідно законодавства, чинного на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність необхідної календарної вислуги років, без можливості її пільгового (кратного) обчислення для цієї мети.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду констатує, що на момент винесення відповідачем відмови в оформленні та направленні документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років, відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом № 2262-XII та Порядком № 393, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року в справі № 380/10175/24 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 08 жовтня 2025 року.