Справа № 240/4124/25
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4124/25

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

08 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, які полягають у включенні заборгованості за виконавчим листом, виданим 18 грудня 2024 року Богунським районним судом м. Житомира у цивільній справі №295/12016/24 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування не отримані за життя спадкодавцем ОСОБА_2 пенсійні виплати згідно перерахунку за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року у справі №240/17619/20 в розмірі 321 695,74 грн., до третьої черги відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 05.06.2012 №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

- зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області включити заборгованість за виконавчим листом, виданим 18 грудня 2024 року Богунським районним судом м. Житомира у цивільній справі №295/12016/24 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування не отримані за життя спадкодавцем ОСОБА_2 пенсійні виплати згідно перерахунку за рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року у справі №240/17619/20 в розмірі 321 695,74 грн., до першої черги відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 05.06.2012 №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Житомирський окружний адміністративний суд ухвалою від 12.06.2025 заяву представника ОСОБА_1 про закриття провадження у справі задовольнив. Прийняв відмову представника ОСОБА_1 від позову. Закрив провадження у справі №240/4124/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Також стягнув з Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області (вул. Новий Бульвар, 5, Житомир, 10014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплаті судового збору у розмірі 605,60 (шістсот п`ять) грн 60 коп та пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 4 000 (три тисячі) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення судових витрат, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені заяви відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що заборгованість щодо стягнення неотриманих за життя спадкодавцем пенсійних виплат обліковується в першій черзі погашення заборгованості з дати надходження Виконавчого листа до Головного управління Казначейства (10.01.2025) предмет спору відсутній.

Також зазначає, що черговість фактично змінено 03.02.2025, тобто до подання позову. У відзиві на позовну заяву Головне управління Казначейства повідомило про відсутність предмету спору, оскільки заборгованість щодо стягнення неотриманих за життя спадкодавцем пенсійних виплат обліковується в першій черзі погашення заборгованості з дати надходження виконавчого листа до Головного управління Казначейства. Зміна черговості відбулась до звернення позивачки до суду. Крім того, представнику позивачки на його звернення листом-відповіддю від 30.05.2025 №04-08-1-10/582 також було повідомлено про зміну черговості погашення заборгованості.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору між сторонами, колегія суддів враховує наступне.

Так, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

09 червня 2025 представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просить закрити провадження у даній справі у зв`язку із відмовою від позову. Просить стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Житомирській області на користь Позивачки понесені судові витрати на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8 000,00 грн.

Розглянувши подану представником позивача заяву та матеріали справи, суд першої інстанції закрив провадження у справі №240/4124/25 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Враховуючи закриття провадження у зв`язку із виправленням суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень до початку розгляду справи по суті, суд першої інстанції за приписами ч. 1 ст. 142 КАС України передчасно вважав за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 50% документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору у сумі 605,60 грн., та дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов помилкового висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 4 000,00 грн.

Зі змісту ст.139 КАС України, яка встановлює загальні правила розподілу судових витрат, не встановлено визначення порядку розподілу судових витрат у випадку закриття провадження на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України.

Разом з тим, ч.8 ст.139 КАС України передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

В силу частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Відповідно до ст.140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Отже, за відсутності чіткого правового регулювання розподілу судових витрат саме у спірному випадку процесуальним законом, суд має керуватися принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли.

Подібні висновки щодо розподілу витрат на правничу допомогу у випадку закриття провадження у справі на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України викладені в постановах Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.001303, від 27 квітня 2023 року у справі № 260/3162/22, від 05 березня 2025 року у справі № 160/17422/23 та від 01 квітня 2025 року у справі №520/25012/24, які підлягають врахуванню судом.

При цьому, саме від чіткого та вмотивованого висновку суду про підставу закриття провадження у справі, про обставини, що свідчать про відмову від позову саме внаслідок задоволення позову відповідачем після подання позовної заяви (у випадку закриття провадження у справі на цій підставі), і залежить можливість розподілу судових витрат у справі шляхом стягнення їх з суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що заборгованість щодо стягнення неотриманих за життя спадкодавцем пенсійних виплат обліковується в першій черзі погашення заборгованості з дати надходження Виконавчого листа до Головного управління Казначейства (10.01.2025), тому відповідач обґрунтовано вважав, що предмет спору у цій справі відсутній.

Отже, черговість фактично змінено 03.02.2025, тобто до подання позову.

Поряд з цим, у відзиві на позовну заяву Головне управління Казначейства повідомило суд про відсутність предмету спору, оскільки заборгованість щодо стягнення неотриманих за життя спадкодавцем пенсійних виплат обліковується в першій черзі погашення заборгованості з дати надходження виконавчого листа до Головного управління Казначейства. Зміна черговості відбулась до звернення позивачки до суду. Крім того, представнику позивачки на його звернення листом-відповіддю від 30.05.2025 №04-08-1-10/582 також було повідомлено про зміну черговості погашення заборгованості.

Колегія суддів наголошує на тому, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023р. №910/7032/17).

Вищезазначені вимоги, суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення судових витрат з відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат та постановлення в цій частині рішення про відмову в задоволені заявленого клопотання про стягнення з відповідача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області задовольнити повністю.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року скасувати в частині розподілу судових витрат та постановити в цій частині рішення про відмову в задоволені заявленого клопотання про стягнення з відповідача судових витрат.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.