Справа № 420/29675/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд

у складі

головуючого судді Скупінської О.В.,

при секретарі Подобіної О.М.,

за участю представника Одеської міської ради Подакової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Одеської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 01.09.2025 (сформованого в системі «Електронний суд» - 29.08.2025) надійшла позовна заява Одеської міської ради до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій заявник просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 21.08.2025 №78571466, винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденком Олександром Сергійовичем.

В обгрунтування позовних вимог зазначили, що 21.08.2025 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденком Олександром Сергійовичем в рамках виконавчого провадження №78571466 (ідентифікатор доступу до інформації про виконавче провадження: БД37994А63А0) винесено постанову про накладення на Одеську міську раду штрафу у розмірі 5100 грн у зв`язку з невиконанням Одеською міською радою без поважних причин рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 у справі №420/22123/24. Одеською міською радою та її виконавчими органами вживалися дії з метою виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 у справі №420/22123/24 щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Департаментом архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради розглянуто клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою, підготовлено проєкт рішення Одеської міської ради та направлено на розгляд до постійної комісії Одеської міської ради з питань просторового розвитку, землеустрою та регулювання земельних правовідносин з метою вирішення питання щодо внесення останнього на пленарне засідання сесії міської ради. У свою чергу, вказаною постійною комісією листом від 29.07.2025 №1460/2-мр повідомлено, що на її засіданні 25.07.2025 розглянуто проєкт рішення «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0730 га, за адресою: м. Одеса, вул. Євгена Танцюри, 65Т, вид цільового призначення 12.11 для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу», за результатами розгляду якого прийнято рішення про відкладення даного проєкту до з`ясування питання наявності арешту, накладеного на зазначену земельну ділянку. Одеська міська рада звертала увагу державного виконавця про наявність поважних причин, які ускладнюють виконання міською радою рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 у справі №420/22123/24, яке є предметом виконавчого провадження, що, однак, було безпідставно проігноровано державним виконавцем.

До позовної заяви додано платіжної інструкції №404 від 26.08.2025 про сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Згідно даних КП «Діловодство спеціалізованого суду» судовий збір за платіжною інструкцією №404 від 26.08.2025 у розмірі 2 422,40 грн зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвалою судді від 08.09.2025 постановлено позовну заяву залишити без руху встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду оформленої належним чином позовної заяви, відповідно до п. 3, 5 ч. 5 ст.160 КАС України, в якій має бути вірно визначено суб`єктний склад учасників справи та визначено ціну позову.

11.09.2025 від представника ПМУМЮ (м. Одеса) надійшов відзив (вх. №ЕС/95107/25), в якому заперечують проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості з огляду на наступне.

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 09.07.2025 перебуває виконавче провадження № 78571466 з примусового виконання виконавчого листа № 420/22123/24, виданого 04.06.2025 Одеським окружним адміністративним судом.

09.07.2025, керуючись вимогами статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», старшим державним виконавцем відділу Пхіденком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження для виконання та до відома. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). Вказаною постановою боржнику надано 10 робочих дня для виконання рішення. На адресу відділу боржником подано заяву. З вказаної заяви вбачається, що рішення суду боржником не виконано без поважних на те причин.

21.08.2025 у відповідності до ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн на боржника Одеську міську раду за не виконання без поважних на те причин, а саме: Одеською міською радою не розглянуто по суті клопотання ОСОБА_1 від 05.02.2024 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,073 га в оренду, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування і експлуатації існуючої станції технічного обслуговування (СТО), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 150,4 кв.м, який належить позивачу на праві приватної власності, номер запису №35959463, та не прийнято у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, рішення по суті клопотання позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

17.09.2025 від позивача надійшла заява (вх. №ЕС/97017/25) про долучення до матеріалів справи позовної заяви в новій редакції, в якій позивачем визначено Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та відповідно спрямувавши до них позовні вимоги.

Ухвалою судді від 22.09.2025 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву Одеської міської ради в редакції від 17.09.2025 та відкрити провадження у адміністративній справі; залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ; витребувати у Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №78571466; призначити судове засідання на 08 жовтня 2025 року об 11 год 00 хв у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, зала судових засідань №23 (2-й поверх).

25.09.2025 від представника Одеської міської ради надійшло клопотання (вх. №ЕС/100216/25) про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме докази направлення копії позовної заяви з додатком для ОСОБА_2 в паперовій формі листом з описом вкладення.

03.10.2025 від представника Одеської міської ради до суду надійшли додаткові пояснення у справі (вх. №ЕС/103756/25), у яких зазначили про наступне.

Під час вирішення питання про виконання рішення суду у справі №420/22123/24 на засіданні постійної комісії Одеської міської ради з питань просторового розвитку, землеустрою та регулювання земельних правовідносин, яке відбулося 22.08.2025, встановлено, що на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, зокрема, на об`єкт нерухомого майна станцію технічного обслуговування загальною площею 150,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (у справі №420/22123/24 фігурує як об`єкт нерухомого майна, який належить позивачу), накладено арешт на підставі рішення державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.10.2024 №75616467 (у межах виконавчого провадження №72420823).

При з`ясуванні обставин накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 також встановлено факт проведення повторної державної реєстрації права власності за останнім у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) на об`єкт нерухомого майна станцію технічного обслуговування загальною площею 150,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , а разом із цим, з`ясовано, що питання правомірності набуття відповідачем права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна було предметом численних судових спорів і в судовому порядку вже встановлено факт самочинного будівництва цього об`єкта. Так, 19.01.2009 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на станцію технічного обслуговування за адресою: АДРЕСА_1 , у Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №23344131.

Підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію стали свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.12.2008 та розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 04.11.2008 №1580.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12.01.2010, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.06.2010 у справі №2а-12163/09/0570, задоволено позов ТОВ «Амстор» до Овідіопольської районної державної адміністрації і вирішено:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Овідіопольської районної державної адміністрації від 04.11.2008 №1580 «Про затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом станції технічного обслуговування суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області»;

- визнати недійним свідоцтво про право власності на нерухоме майно станцію технічного обслуговування, площею 150,40 кв.м, видане 06.12.2008 Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради на ім`я ОСОБА_1 ;

- скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що здійснений Комунальним підприємством «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації», щодо реєстрації на ім`я ОСОБА_1 права власності на станцію технічного обслуговування площею 150,40 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на наведене на виконання зазначеного судового рішення, 15.06.2017 державним реєстратором Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» Антоненко Оксаною Сергіївною прийнято рішення №35682335 про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна (РНОНМ: 237) загальною площею 150,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . У той же час, 12.03.2020 за ОСОБА_1 повторно проведено державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) на об`єкт нерухомого майна станцію технічного обслуговування загальною площею 150,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОНМ: 101) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.12.2008, серії та номеру САС008117, яке визнано недійсним постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12.01.2010 у справі №2а-12163/09/0570.

Враховуючи вищевказані обставини, з метою захисту прав та інтересів територіальної громади м. Одеси, Одеською міською радою подано позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіна Д.В. 12.03.2020 №51641372 та зобов`язання ОСОБА_1 звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення станції технічного обслуговування загальною площею 150,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.09.2025 у справі №521/16605/25 відкрито провадження за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікін Д.В., про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 23.09.2025 у справі №521/16605/25 задоволено заяву Одеської міської ради про забезпечення позову та зазначено наступне: «суд, на підставі наявної в матеріалах справи Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (дата, час формування: 25.08.2025 13:29:41) встановив, що власником станції технічного обслуговування: за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, 06.12.2008, виданого на підставі розпорядження Овідіопольської райдержадміністрації від 04.11.2008 №1580. Стосовно обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом спору, суд зазначає, що відповідач, як власник спірного майна дійсно має можливість в будь-який момент здійснити розпорядження ним, зокрема відчужити на користь третіх осіб, що в майбутньому може утруднити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача».

Також, 24.09.2025 на черговій сесії Одеської міської ради прийнято рішення №3553-VIII «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0730 га, за адресою: АДРЕСА_1 , вид цільового призначення 12.11 для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу». Причиною відмови стала відсутність у ОСОБА_1 законних підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці, щодо якої він звернувся із заявою про розроблення документації із землеустрою.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

У судовому засіданні представник Одеської міської ради позовні вимоги підтримала.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено таке.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 у справі №420/22123/24 зобов`язано Одеську міську раду розглянути по суті клопотання ОСОБА_1 від 05.02.2024 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,073 га в оренду, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування і експлуатації існуючої станції технічного обслуговування (СТО), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 150,4 кв.м, який належить позивачу на праві приватної власності, номер запису №35959463, та прийняти у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, рішення по суті клопотання позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У вказаному рішенні суд дійшов наступного висновку:

«…позивач 05.02.2024 року звернувся з відповідним клопотанням до Одеської міської ради щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,073 га в оренду, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування і експлуатації існуючої станції технічного обслуговування (СТО), загальною площею 150,4 кв.м, яка належить йому на праві приватної власності.

Водночас, замість прийняття відповідно рішення у встановлений місячний строк про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання або дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування на розроблення проекту землеустрою, або вмотивованої відмови у наданні такого дозволу, вищевказане клопотання позивача від 05.02.2024 року було передано на розгляд Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради як виконавчому органу останньої. Пізніше Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради направив запит до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради для розгляду на відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів України, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів намелених пунктів та плану зонування території (зонінгу) м. Одеси, що, у свою чергу, не передбачено приписами Земельного кодексу України у процедурі подання та розгляду заяви про надання дозволу на розробку документації із землеустрою відповідним органом місцевого самоврядування.

Крім того, як було встановлено судом, Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради, при отриманні листів Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради з приводу клопотання позивача від 05.02.2024 року, зауважив, що для подальшого розгляду питання щодо відповідності місця розташування земельної ділянки чинній містобудівній документації та надання дозволу на розробку проєкту землеустрою, позивачу необхідно надати додаткові документи, що, у свою чергу, за ч.2 ст.123 ЗК України, заборонено.

На момент розгляду даної справи представник відповідача не заперечувала той факт, що проєкт рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивача ще не готувався та не виносився на розгляд пленарного засідання сесії Одеської міської ради, що, на думку суду, беззаперечно свідчить про протиправну бездіяльність Одеської міської ради щодо нерозгляду по суті клопотання ОСОБА_1 від 05.02.2024 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,073 га в оренду, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування і експлуатації існуючої станції технічного обслуговування (СТО), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 150,4 кв.м, який належить позивачу на праві приватної власності, номер запису №35959463.

З огляду на вказане суд вважає за необхідне зобов`язати Одеську міську раду розглянути по суті клопотання ОСОБА_1 від 05.02.2024 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,073 га в оренду, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування і експлуатації існуючої станції технічного обслуговування (СТО), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 150,4 кв.м, який належить позивачу на праві приватної власності, номер запису №35959463, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні…»

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі №420/22132/24 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 залишено без змін.

У постанові суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду та зазначив, що: «…колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який не спростований доводами апеляційної скарги, про те, що вимога виконавчих органів Одеської міської ради про надання позивачем додаткових матеріалів суперечить приписам ч.2 ст.123 ЗК України, яка має пряму заборону вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив та доводами апеляційної скарги не спростований той факт, що прийняття відповідного рішення у встановлений місячний строк про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання або вмотивованої відмови у наданні такого дозволу з боку апелянта не відбулось, що свідчить про бездіяльність апелянта…»

19.06.2025 Одеська міська рада звернулась до Верховного Суду із заявою про зупинення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі №420/22123/24 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 24.06.2025 постановлено відмовити у задоволенні заяви Одеської міської ради про зупинення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі №420/22123/24.

09.07.2025 постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденком Олександром Сергійовичем, за результатами розгляду заяви про примусове виконання, виконавчого листа №420/22123/24 від 04.06.2025, виданого Одеським окружним адміністративним судом, постановлено відкрити виконавче провадження №78571466. Пунктом 2 повідомлено боржника про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Постановою Верховного Суду від 29.07.2025 у справі №420/22123/24 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 залишено без змін.

21.07.2025 Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради листом №01-19/318 повідомив: «На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі № 420/22123/24, Департаментом підготовлено проєкт рішення Одеської міської ради «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0730 га, за адресою: АДРЕСА_1 , вид цільового призначення 12.11 для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу», який передано на розгляд постійної комісії з питань просторового розвитку, землеустрою та регулювання земельних правовідносин Одеської міської ради відповідно до Регламенту Одеської міської ради.

Остаточне рішення приймається Одеською міською радою в межах її повноважень.», що підтверджується листом №01-12/283 від 17.07.2025.

29.07.2025 Постійна комісія з питань просторового розвитку, землеустрою та регулювання земельних правовідносин Одеської міської ради листом №1460/2-мр повідомили Директору юридичного Департаменту Одеської міської ради, що «Ваш лист від 25.07.2025 № 1951вих стосовно надання детальної інформації щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 року у справі № 420/22123/24, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2025 року, зокрема, щодо розгляду постійною комісією Одеської міської ради з питань просторового розвитку, землеустрою та регулювання земельних правовідносин проєкту рішення Одеської міської ради «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0730 га, за адресою: АДРЕСА_1 , вид цільового призначення 12.11 для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу», в межах компетенції, розглянуто.

По суті питання повідомляємо наступне.

На засіданні Комісії від 25.07.2025 року було розглянуто проєкт рішення «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0730 га, за адресою: АДРЕСА_1 , вид цільового призначення 12.11 для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу».

За результатами розгляду Комісією прийняте рішення відкласти вказаний проєкт рішення до з`ясування наявності арешту, накладеного на зазначену земельну ділянку.»

На підтвердження чого надано витяг з протоколу засідання комісії від 25.07.2025 на якій були присутні: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відсутні: ОСОБА_8 .

Порядок денний: Слухали 3. Голову комісії Страшного С.А. на предмет розгляду питань про надання згоди на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок юридичним особам у м. Одесі (перелік додається):

2. гр. Антощенко М.М. вул. Євгена Танцюри, 65Т.

Виступили: Страшний С.А., Байдерін О.А., Мандриченко Ж.В.

Розглянувши підготовлений Департаментом архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради проєкт рішення, надані на розгляд комісії документи і матеріали, обговоривши питання

Висновки та Рекомендації: рекомендувати направити запит до Юридичного департаменту Одеської міської ради для з`ясування наявності арешту, накладеного на зазначену земельну ділянку.

Голосування: «ЗА» одноголосно, «УТРИМАЛИСЯ» немає, «ПРОТИ» - немає. Рішення прийнято.

23.07.2025 представник Одеської міської ради звернулась до старшого державного виконавця із заявою про відкладення виконавчих дій, у рамках виконавчого провадження №78571466.

21.08.2025 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденком Олександром Сергійовичем, при примусовому виконанні: виконавчого листа № 420/22123/24 виданого 04.06.2025 Одеським окружним адміністративним судом, встановлено:

«Вимоги виконавчого документа боржником повторно не виконано без поважних на те причин, а саме: Одеською міською радою не розглянуто по суті клопотання ОСОБА_1 від 05.02.2024 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,073 га в оренду, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ген. Петрова 65 Т, для обслуговування і експлуатації існуючої станції технічного обслуговування (СТО), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 150,4 кв.м, який належить позивачу на праві приватної власності, номер запису №35959463, та не прийнято у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, рішення по суті клопотання позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.»

Постановлено за не виконання вимог виконавчого документа накласти на боржника Одеська міська рада штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. Пунктом 2 зобов`язати боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пунктів 1, 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За змістом абзацу першого частини 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктами 1 та 6 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина восьма статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом першим частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (абзац перший частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз наведених правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Тобто, даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом/наказом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження». Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 640/11833/19.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 по справі № 812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

До того ж у постанові від 05.06.2024 у справі № 480/6452/23 Верховний Суд вказав, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження». Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

При цьому невиконанням судового рішення в розумінні статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» є встановлений відповідним актом факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин та винесення відповідної постанови про накладення штрафу.

Аналіз правових норм та судової практики Верховного Суду, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Верховний Суд у постанові від 20 травня 2021 року у справі №420/5465/18 зазначив, що аналізуючи наведені положення Закону України «Про виконавче провадження» в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підставою для прийняття спірної постанови слугувало те, що вимоги виконавчого документа боржником повторно не виконано без поважних на те причин, а саме: Одеською міською радою не розглянуто по суті клопотання ОСОБА_1 від 05.02.2024 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,073 га в оренду, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування і експлуатації існуючої станції технічного обслуговування (СТО), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 150,4 кв.м, який належить позивачу на праві приватної власності, номер запису №35959463, та не прийнято у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, рішення по суті клопотання позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, досліджуючи причини невиконання боржником рішення суду, що призвело до прийняття оскаржуваної постанови, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, проект рішення ««Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0730 га, за адресою: АДРЕСА_1 , вид цільового 12.11 для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього призначення сервісу», виносилось на розгляд постійної комісії з питань просторового розвитку, землеустрою та регулювання земельних відносин Одеської міської ради, прийнято рішення відкласти вказаний проект рішення до з`ясування наявності арешту, накладеного на зазначену земельну ділянку.

До матеріалів позовної заяви позивачем надано витяг з протоколу засідання комісії проведеної 25.07.2025, згідно якого за результатами голосування за розгляд спірного питання прийнято рішення про направлення запиту до Юридичного департаменту Одеської міської ради для з`ясування наявності арешту, накладеного на зазначену земельну ділянку.

Разом з тим, суд зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 у справі №420/22123/24, яке набрало законної сили 07.05.2025, зобов`язано Одеську міську раду розглянути по суті клопотання ОСОБА_1 від 05.02.2024 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,073 га в оренду, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування і експлуатації існуючої станції технічного обслуговування (СТО), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, загальною площею 150,4 кв.м, який належить позивачу на праві приватної власності, номер запису №35959463, та прийняти у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, рішення по суті клопотання позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В той же час, як слідує з мотивувальної частини вказаного судового рішення, частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

При цьому положеннями статті 123 Земельного кодексу України встановлюється конкретний (двотижневий) строк з дня отримання проекту землеустрою для розгляду органом місцевого самоврядування питання щодо відведення земельної ділянки та прийняття за наслідками його розгляду одного з двох рішень: про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення або про відмову у затвердженні проекту землеустрою з вищевказаної підстави (із наведенням мотивів та підстав для прийняття такого рішення).

Тобто, даним рішенням судом вказано на обов`язок міської ради щодо прийняття рішення за результатом розгляду відповідного питання на черговій сесії (пленарному засіданні) міської ради, а саме про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення або про відмову у затвердженні проекту землеустрою у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.

Суд враховує, що засідання постійної комісії Одеської міської ради з питань просторового розвитку, землеустрою та регулювання земельних правовідносин, згідно якого за результатами голосування за розгляд спірного питання прийнято рішення про направлення запиту до Юридичного департаменту Одеської міської ради для з`ясування наявності арешту, накладеного на зазначену земельну ділянку, відбулось лише 25.07.2025, в той час, як вже зазначалось, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 у справі №420/22123/24 набрало законної сили 07.05.2025.

При цьому, суд відхиляє посилання Одеської міської ради на засіданні постійної комісії Одеської міської ради з питань просторового розвитку, землеустрою та регулювання земельних правовідносин, яке відбулося 22.08.2025, оскільки вказане засідання відбулось вже після прийняття спірної постанови.

Посилання Одеської міської ради на звернення до суду з вимогами про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення станції технічного обслуговування, суд відхиляє також, оскільки подання цього позову теж відбулось після прийняття спірної постанови та поза межами строку розгляду заяви ОСОБА_1 .

У відповідності до статті 45 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

Відповідно до положень статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Як встановлено судом у цій справі, під час голосування постійної комісії з питань просторового розвитку, землеустрою та регулювання земельних відносин Одеської міської ради, прийнято рішення відкласти вказаний проект рішення до з`ясування наявності арешту, накладеного на зазначену земельну ділянку.

Суд підкреслює, що ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України зобов`язує відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в місячний строк розглянути клопотання щодо відведення земельної ділянки та надати або дозвіл на розроблення проєкту землеустрою, або мотивовану відмову, при цьому відкладення розгляду не передбачено, а відтак рішення має бути прийняте в установлену законом строку.

У постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 459/1629/15-а визначено, що відкладення розгляду заяви поза межами визначеного правовою нормою строку, тим більше без зазначення будь-яких строків такого відкладення, чинним законодавством не передбачена і створює ситуацію невизначеності.

На переконання суду, таке відкладення має відбуватися в межах законодавчо встановленого строку розгляду відповідного питання (заяви), бо інакше призведе до свавілля суб`єкта владних повноважень у вигляді пролонгації на власний розсуд на невизначений час періоду розгляду заяв суб`єктів звернення, в супереч встановленому законом чітко визначеного строку розгляду таких заяв, що є неприпустимим.

В свою чергу, суб`єкт владних повноважень має організувати свою роботу та роботу своїх підрозділів таким чином та у такий спосіб, щоб законні очікування заявників щодо строку розгляду їх заяв, були виправдані.

Суд зазначає, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної.

Практикою ЄСПЛ сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у Рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у Рішенні від 13 грудня 2001 року в справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Практика Суду ЄС і ЄСПЛ розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків.

Крім того, ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці характеризує якість закону як правове положення, що може витримати перевірку його на якість, якщо це положення є достатньо чітким у переважній більшості справ, що їх розглядали національні органи (Ґавенда проти Польщі від 14.03.2002).

Чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Броньовський проти Польщі від 22.06.2004). Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право (Аманн проти Швейцарії від 16.02.2000).

Суд зазначає, що вищенаведені приписи є чіткими та передбачуваними та не містять множинного трактування щодо строку розгляду заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зважаючи на все вище зазначене суд приходить до висновку, що державним виконавцем було встановлено невиконання рішення без поважних причин без урахування висновків суду, а відтак позовні вимоги Одеської міської ради задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007р. у справі «Красуля проти Росії», від 05.05.2011р. у справі «Ільяді проти Росії», від 28.10.2010р. у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994р. у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003р. у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008р. у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради задоволенню не підлягають.

Враховуючи приписи ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Одеської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач Одеська міська рада (65026, м. Одеса, площа Думська, 1, );

Відповідач Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65091, м. Одеса, вул. Разумовська, 37, );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.