Справа № 440/599/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 р.Справа № 440/599/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 (суддя: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава) по справі № 440/599/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними та скасування наказів, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 07.09.2022 №255 в частині зарахування ОСОБА_1 в розпорядження командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення на посаду ОСОБА_1 після повернення з лікування, відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 16.01.2023 №16 в частині вибуття до лікувального закладу у зв`язку з захворюванням до Військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 на медичний огляд ВЛК з метою визначення придатності до військової служби солдата ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 28.05.2023 №148 в частині зняття ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення в зв`язку з довготривалим лікуванням, з грошового забезпечення з 16.05.2023;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 04.06.2023 №155 в частині зняття ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням військової частини, а саме неповерненням з лікувального закладу, який вже знятий з грошового забезпечення в зв`язку з довготривалим лікуванням;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 20.06.2023 №171 в частині вважати ОСОБА_1 таким, який з 14.06.2023 знаходиться у розпорядженні командира у зв`язку з самовільним залишенням частини, якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, до повернення військовослужбовців у військову частину, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 30.06.2023 №5220 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 20.09.2023 №263 в частині увільнення від займаної посади, призупинення військової служби, дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдату ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та необґрунтованими дії військової частини щодо призупинення військової служби ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 продовжити військову службу ОСОБА_1 та призначити його на посаду;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення за період з 16.05.2023 по день винесення наказу про продовження його військової служби;

- стягнути з військової частини на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав про безпідставність оскаржуваних наказів, адже самовільного залишення військової частини не допускав, виходив в наряди, перебував у розташуванні військової частини НОМЕР_1 , виконував обов`язки військової служби. За інформацією, отриманою позивачем від ТУ ДБР у м. Полтаві та ТУ ДБР у м. Миколаїв, досудового розслідування не проводилось, кримінальні провадження не відкривалися, ТУ ДБР у м. Краматорську здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення непокори військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 , в тому числі ОСОБА_1 , за кримінальним провадженням 0000265 від 09.08.2023. Позивач вказує, що на даний час відсутні підстави для призупинення військової служби ОСОБА_1 та невиплати на його користь грошового забезпечення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 року по справі № 440/599/24 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 року по справі № 440/599/24 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що фактично ОСОБА_1 з 16.01.2023 по 10.07.2023 перебував в розташуванні 7 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 та виконував свої обов`язки військовослужбовця, заступав в добові наряди, що підтверджується книгами вечірніх перевірок та книгою інструктажу добового наряду по їдальні.

Також, факт перебування в частині підтверджується наказом від 29.04.2023 № 3492 «Про призначення службового розслідування за фактом отримання поранення солдатом ОСОБА_1 , але результатів даного розслідування останньому не повідомлено.

З викладених підстав, вказує, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, а саме про самовільне залишення військової частини або місця служби. Разом з тим, відомості щодо самовільного залишення військової частини позивачем до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися.

З огляду на отриману відповідь ТУ ДБР у м. Краматорську № П-651/13-03-694/23 від 12.12.2023, Третім слідчим відділом ТУ ДБР у м. Краматорськ здійснюється досудове розслідування у рамках ЄРДР 0000265 від 09.08.2023 за ч. 4 ст. 402 КК України за фактом вчинення непокори військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 , у тому числі військовослужбовцем ОСОБА_1 , та надано витяг з ЄРДР. В ТУ ДБР у м. Краматорськ та інших ТУ ДБР не здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення позивачем кримінального правопорушення, на підставі якого призупиняється військова служба та виплата грошового забезпечення.

Відтак, відповідач, посилаючись на витяг з ЄРДР від 09.08.2023 № 0000265, при прийнятті наказу від 20.09.2023 № 263 вчинив протиправні дії, а, отже, вказаний наказ підлягає скасуванню в частині увільнення від займаної посади, призупинення військової служби, дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдату ОСОБА_1 .

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що, відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2022 №237, зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , військовослужбовець призваний за мобілізацією, який прибув з Військової частини НОМЕР_6 , з 23.08.2022 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення. Призначений на посаду солдата резерву 7 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 , ВОС 100915А, і з 23.08.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 2470 гривень на місяць, шпк «солдата».

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2022 №255, позивач вибув до лікувального закладу, у зв`язку із пораненням, контузією, травмуванням, отриманими під час ведення бойових дій: з 07.09.2022, до мобільного госпіталю м. Дружківка, знятий з продовольчого забезпечення з 08.09.2022, увільнений від займаної посади та зарахований в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 з 07.09.2022, де залишений на усіх видах забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2022 №273, прибув і приступив до виконання службових обов`язків з лікувального закладу, з 25.09.2022, з КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» солдат ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , зарахований на продовольче забезпечення з 26.09.2022.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2023 №16, вибув до лікувального закладу у зв`язку із захворюванням з 16.01.2023 до Військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби, знятий з продовольчого забезпечення з 17.01.2023.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.05.2023 №148, позивач знятий з усіх видів забезпечення в зв`язку з довготривалим лікуванням, знятий з грошового забезпечення з 16.05.2023.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2023 №155, ОСОБА_1 знятий з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням частини, а саме неповерненням з лікувального закладу, знятий з грошового забезпечення з 16.05.2023.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2023 №171, ОСОБА_1 з 14.06.2023 знаходиться у розпорядженні командира у зв`язку з самовільним залишенням частини (якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, до повернення військовослужбовців у військову частину, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України).

За наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.06.2023 №5220 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 », встановлений факт самовільного залишення частини позивачем, а для прийняття правового рішення і оцінки дій матеріали службового розслідування направлені до правоохоронних органів, до компетенції яких входять прийняття таких рішень.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2023 №263, відповідно до частини 2 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ОСОБА_1 увільнений від займаної посади, призупинена військова служба, дія контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 , солдат резерву 7 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину з 16.05.2023 (дезертирував), увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу у Збройних Силах України з 09.08.2023 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №189-РС від 19.09.2023. Облікові документи направлені до ІНФОРМАЦІЯ_1 за наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) 189-РС від 19.09.2023, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від з 09 серпня 2023 року № 0000265.

Позивач, не погодившись з наказами: від 07.09.2022 №255 в частині зарахування ОСОБА_1 в розпорядження командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади; від 16.01.2023 №16 в частині вибуття до лікувального закладу у зв`язку з захворюванням до Військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 на медичний огляд ВЛК з метою визначення придатності до військової служби; від 28.05.2023 №148 в частині зняття ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення в зв`язку з довготривалим лікуванням, з грошового забезпечення з 16.05.2023; від 04.06.2023 №155 в частині зняття ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням військової частини, а саме неповерненням з лікувального закладу який вже знятий з грошового забезпечення в зв`язку з довготривалим лікуванням; від 20.06.2023 №171 в частині вважати ОСОБА_1 таким, який з 14.06.2023 знаходиться у розпорядженні командира у зв`язку з самовільним залишенням частини, якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, до повернення військовослужбовців у військову частину, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України; від 30.06.2023 №5220 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 ; від 20.09.2023 №263 в частині увільнення від займаної посади, призупинення військової служби, дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдату ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 65 Конституції України, громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до абзаців 1-3, 5 статті 11 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до частини першої ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.1. ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», початком проходження військової служби вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; 3) день призначення на посаду курсанта закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; 4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; 5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; 6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до ч.2. ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається) у разі: перебування на лікуванні; захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральну державу; безвісної відсутності до визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим; настання інших випадків, визначених законодавством. Загиблий (померлий) військовослужбовець виключається із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) з наступного після загибелі (смерті) дня, військовослужбовець, визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошений померлим, - з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

За змістом п. 1.1 глави І розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності: необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я; потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва); потреби у тривалому лікуванні.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.4-6.6 глави 6 розділу II цього Положення, направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

У разі виявлення під час обстеження або лікування у закладі охорони здоров`я (установі) у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби (пункти «а», «б» статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис у медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи).

Для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Військовослужбовці оглядаються ВЛК у закладах охорони здоров`я (установах) за територіальним принципом або за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки.

Відповідно до абзацу 1, 8-9 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат зобов`язаний: додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни; бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Згідно зі статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV в редакції від 21.03.2022), військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно з абзацами 1, 3 статті 3 Дисциплінарного статуту Збройних' Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до абзаців 1-2, 6 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; доводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені дим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, стаття 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 21 Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх обліку в Міністерстві оборони України, Збройних Силах України Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 листопада 2018 року №604, про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді письмово.

Тим самим, самовільне залишення частини або місця служби військовослужбовцями, невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби, є військовим правопорушенням.

Службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Так, відповідно до пункту 1 розділу 2 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, підставами для призначення службового розслідування та предметом службового розслідування може бути:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до вимог пункту 3 розділу 2 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, службове розслідування проводиться для встановлення:

- неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

- причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

- ступеня вини військовослужбовця;

- порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

- причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

- причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення згідно з цим Порядком виплачується: військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_7 .

На підставі пункту 15 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно до п. 15 Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

В адміністративному позові ОСОБА_1 вказав про безпідставність оскаржуваних наказів, адже самовільного залишення військової частини не допускав, виходив в наряди, перебував в розташуванні військової частини НОМЕР_1 в період з 16.01.2023 по 10.07.2023, виконував обов`язки військової служби, а тому на даний час відсутні підстави для призупинення військової служби ОСОБА_1 та виплати на його користь грошового забезпечення.

На підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи надані копії витягів з книг вечірньої перевірки за травень, червень 2023 року, обліку інструктажу наряду по їдальні Військової частини НОМЕР_1 17.06.2023 07.07.2023 /а.с.23-29/.

Колегія суддів зазначає, що дані витяги належним чином не завірені, іншими доказами в справі не підтверджені, не дозволяють достовірно встановити дати, зміст та походження документів.

До матеріалів справи ОСОБА_1 надано копію пояснень до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за якими позивач в період 15.10.2022 по 10.11.2022 приймав участь у бойових діях, що підтверджено і в позовній заяві, а наступні шість місяців до травня 2023 року перебував в місці збору в селі Новомосковського району Дніпропетровської області /а.с.18/.

Тобто твердження ОСОБА_1 про його перебування в розташуванні Військової частини НОМЕР_1 в період з 16.01.2023 по 10.07.2023 спростоване його письмовими поясненнями, наданими до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За наказом від 16.01.2023 №16 /а.с.93/, на підставі, зокрема направлення медичної роти від 16.01.2023 №190, вважався таким, що вибув до лікувального закладу у зв`язку із захворюванням з 16.01.2023 до Військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби солдат ОСОБА_1 , який знаходився у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 .

Спростувань вказаного позивач не наводить, інформації про місце перебування ОСОБА_1 в січні квітні 2023 року до матеріалів справи позивачем не надано.

Відповідно до рапорту майора ОСОБА_2 вхідний № НОМЕР_8 від 04.06.2023, стало відомо про неповернення 03.06.2023 до розташування підрозділу мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 зі шпиталю ОСОБА_1 /а.с.115/.

Наказом від 06.06.203 №4478 призначене проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_3 /а.с.114/.

За результатами службового розслідування /а.с.99-123/ факт самовільного залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, а саме неповернення з лікувального закладу, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, здійснених солдатом резерву 7 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 з 16.05.2023 по теперішній час (30.06.2023) у м. Вознесенськ Миколаївської області знайшов своє підтвердження.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.05.2023 №148, позивач знятий з усіх видів забезпечення в зв`язку з довготривалим лікуванням, знятий з грошового забезпечення з 16.05.2023 /а.с.94/.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2023 №155, ОСОБА_1 знятий з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням частини, а саме неповерненням з лікувального закладу, знятий з грошового забезпечення з 16.05.2023 /а.с.155/.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2023 №171, ОСОБА_1 з 14.06.2023 знаходиться у розпорядженні командира у зв`язку з самовільним залишенням частини, якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, до повернення військовослужбовців у військову частину, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України /а.с.171/.

За наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 30.06.2023 №5220 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 » встановлений факт самовільного залишення частини позивачем, а для прийняття правового рішення і оцінки дій матеріали службового розслідування направлені до правоохоронних органів, до компетенції яких входять прийняття таких рішень /а.с.108-113/.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.09.2023 №263, відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_1 увільнений від займаної посади, призупинена військова служба, дія контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 , солдата резерву 7 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину з 16.05.2023 (дезертирував), увільненого від займаної посади та якому призупинено військову службу у Збройних Силах України з 09.08.2023 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №189-РС від 19.09.2023. Облікові документи направлені до ІНФОРМАЦІЯ_1 за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) 189-РС від 19.09.2023, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від з 09 серпня 2023 року № 0000265 /а.с.97/.

Позивач вказує про своє звернення з рапортами про надання інформації з майнового атестату, переміщення ОСОБА_1 /а.с.19-22/, але докази направлення таких рапортів до Військової частини НОМЕР_1 та інформація про результати їх розгляду в справі відсутні.

Звернення позивача до ТУ ДБР у м. Полтава, ТУ ДБР у м. Миколаєві, ТУ ДБР у м. Краматорську /а.с.54-60/ не доводить факту перебування позивача в розташуванні Військової частини НОМЕР_1 станом на 04.06.2023.

Факт самовільного залишення частини та незаконної відсутності за місцем проходження служби солдата ОСОБА_1 підтверджується поясненнями командира 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_9 старшого лейтенанта ОСОБА_4 /а.с.116/ та стрільця-помічника гранатометника мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 /а.с.117/.

По суті заданих питань дані військовослужбовці пояснили, що 04.06.2023 під час перевірки особового складу в місці розташування підрозділу мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) було виявлено відсутність на службі солдата резерву 7 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , який не повернувся з лікувального закладу до розташування підрозділу. Документи які підтверджують законну відсутність за місцем служби останнього до Військової частини НОМЕР_1 не надходили. Зброя військовослужбовця знаходиться у підрозділі.

Відповідно до положень статей 72 77 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У справах щодо застосування суб`єктом владних повноважень чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У даній справі позивачем не надано належних та допустимих доказів обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги перебування ОСОБА_1 в розташуванні Військової частини НОМЕР_1 з 16.01.2023 по 10.07.2023.

Інших правових обґрунтувань протиправності наказів від 07.09.2022 №255, від 16.01.2023 №16, від 28.05.2023 №148, від 04.06.2023 №155, від 20.06.2023 №171, від 30.06.2023 №5220, від 20.09.2023 №263 позивач не наводить.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування наказів від 07.09.2022 №255, від 16.01.2023 №16, від 28.05.2023 №148, від 04.06.2023 №155, від 20.06.2023 №171, від 30.06.2023 №5220, від 20.09.2023 №263.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про: визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення на посаду ОСОБА_1 , після повернення з лікування, відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008; визнання протиправними та необґрунтованими дій військової частини щодо призупинення військової служби ОСОБА_1 ;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 продовжити військову службу ОСОБА_1 та призначити його на посаду; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення за період з 16.05.2023 по день винесення наказу про продовження його військової служби; стягнення з військової частини на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100000 (сто тисяч) грн., фактично є похідними позовними вимогами, а тому, відповідно, з урахуванням висновку суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів від 07.09.2022 №255, від 16.01.2023 №16, від 28.05.2023 №148, від 04.06.2023 №155, від 20.06.2023 №171, від 30.06.2023 №5220, від 20.09.2023 №263, задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , а, відтак, і відмову у задоволенні останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 по справі № 440/599/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова Я.М. Макаренко