Справа № 120/10936/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 120/10936/23
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року

у справі №120/10936/23

за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов» в особі відокремленого підрозділу «Виробничий цех переробки кварцових пісків «Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов»

про стягнення суми адміністративно-господарської санкції і пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, -

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов» в особі відокремленого підрозділу «Виробничий цех переробки кварцових пісків «Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов», в якому просило стягнути з відповідача на користь Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році у розмірі 107831,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано норматив по працевлаштуванню осіб з інвалідністю та самостійно не сплачено адміністративно-господарські санкції, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість з адміністративно-господарських санкцій у розмірі 107 831,44 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, враховуючи положення чинних нормативно-правових актів та фактичні обставини справи, зазначив, що саме ТОВ «Каолін Азов» є тією юридичною особою, яка відноситься до категорії суб`єктів підприємницької діяльності, яким відповідно до статті 19 Закону України №875-ХІІ встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, який у відповідача повинен складати 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Середньооблікова чисельності штатних працівників облікового складу відповідача у 2022 році становила 32 особи, відповідно норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становив - 1 (1,28). Станом на 01.01.2022 на підприємстві відповідача були працевлаштовані 2 особи з інвалідністю, які числилися на підприємстві протягом 2022 року, що підтверджується наданими відповідачем копіями наказів про прийняття на роботу, довідками до акту огляду МСЕК щодо кожного з працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, копіями витягів з трудових книжок, копіями уточнюючих податкових розрахунків за 2022 рік. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем вжито заходів, спрямованих на працевлаштування осіб з інвалідністю, що свідчить про неправомірність застосування до відповідача штрафних санкцій.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скаржник в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд під час розгляду справи дослідив господарську діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов» та встановив, що на підприємстві працювало 2 особи з інвалідністю. Однак порушення виявлені в діяльності саме відокремленого підрозділу «Виробничий цех переробки кварцових пісків «Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов» () щодо невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та розрахунок складено відносно підрозділу. При цьому, позивач вказує, що судом не встановлено факту працевлаштування осіб з інвалідністю та виконання нормативу саме відокремленим підрозділом «Виробничий цех переробки кварцових пісків «Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов», що призвело до помилкових висновків суду першої інстанції та порушення інтересів позивача. Враховуючи, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відокремленого підрозділу «Виробничий цех переробки кварцових пісків «Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов» за 2022 рік становить 24 особи, відповідно середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю згідно з нормативом встановленим ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» повинна складати 1 особу, проте фактично у вказаного відокремленого підрозділу середньооблікова чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність склала 0 осіб, тому, на думку позивача, застосування до відповідача штрафних санкцій є обґрунтованим та правомірним.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. Відповідач наголошує на тому, що відокремлений підрозділ «Виробничий цех переробки кварцових пісків «Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов» згідно з Положенням «Про відокремлений підрозділ «Виробничий цех переробки кварцових пісків «Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов», затвердженим загальними зборами ТОВ «Каолін Азов» №23/2013 від 21.02.2013, не має балансу, не веде податкового та бухгалтерського обліку; персонал Підрозділу враховується та обліковується у штатному розкладі Товариства; визначення структури, посадових окладів працівників Підрозділу належить до виключної компетенції Товариства, та розрахунки із застрахованими особами, а також перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і інших податків здійснюється ТОВ «Каолін Азов», та з його поточного рахунку. Не зважаючи на те, що відповідач не вважає, що відокремлений підрозділ «Виробничий цех переробки кварцових пісків «Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов» повинен окремо розраховувати норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, 28.07.2023 відповідачем подано уточнюючу об`єднану звітність за 1-4 квартали 2022 року, в яких зазначено ознаку інвалідності щодо працевлаштованих осіб та, відповідно, стосовно наявності інвалідів у штаті відокремленого підрозділу «Виробничий цех переробки кварцових пісків «Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов» - 1 особа, що відповідає нормативу встановленого ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Крім того, як і позивачу, так і суду першої інстанції надавались докази влаштування особи з інвалідністю ОСОБА_1 до відокремленого підрозділу «Виробничий цех переробки кварцових пісків «Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов» (наказ №7 від 26.02.2018 виданий безпосередньо ТОВ «Каолін Азов», оскільки як зазначено вище, персонал Підрозділу враховується та обліковується у штатному розкладі Товариства).

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач - відокремлений підрозділ «Виробничий цех переробки кварцових пісків «ТОВ «Каолін Азов» () має правовий статус суб`єкта «без права юридичної особи» та є підрозділом юридичної особи ТОВ «Каолін Азов» ().

Підрозділ зареєстровано та розташовано за адресою: Запорізька область, Пологівський р-н, м. Оріхів, вул. Пісочна 1-д. Вид діяльності 08.12 «Добування піску, гравію, глин і каоліну», місце видобування - Буряківський кар`єр кварцових пісків (Оріхівська ОТГ) на підставі спеціального дозволу на користування надрами №3912 від 21 червня 2006 р.

Відповідно до Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відокремленим підрозділом «Виробничий цех переробки кварцових пісків «ТОВ «Каолін Азов» за 2022 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік, осіб склала 24; середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, осіб 0; норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця, округлені до цілого значення), одиниць 1.

Фактично у 2022 році середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, становила 0 осіб.

У зв`язку з встановленим фактом невиконання відповідачем нормативу щодо кількості штатних працівників осіб з інвалідністю позивачем здійснено розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік, яким до відповідача застосовано адміністративно-господарські санкції в розмірі 100 814,89 грн та нараховано пеню в розмірі 7016,55 грн.

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875-ХІІ з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю (ч.3 ст.17 Закону №875-ХІІ ).

Частиною 1 статті 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону №875-ХІІ в редакції на час виникнення спірних правовідносин виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

При цьому слід зазначити, що основним місцем роботи є місце роботи, де особа працює на підставі укладеного трудового договору із оформленням трудової книжки та занесенням до неї запису про працевлаштування.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України (ч.4 ст.20 Закону №875-ХІІ).

За правилами ч. 2, 3 ст. 19 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно ст. 18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» № 875-ХІІ органи державної влади та органи місцевого самоврядування сприяють забезпеченню прав осіб з інвалідністю щодо включення до суспільного життя нарівні з іншими громадянами.

Відповідно до ст.18-1 Закону №875-ХІІ особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.

Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Відповідно до п.5 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 №129, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, основними завданнями Фонду є: 1) фінансове забезпечення заходів щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні; 2) забезпечення в межах своїх повноважень реалізації заходів щодо зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема створення робочих місць.

При цьому суб`єкти господарювання зобов`язані надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці беруть участь у здійсненні заходів щодо забезпечення зайнятості населення шляхом, зокрема,: 1) створення умов для реалізації громадянами права на працю; 2) додержання вимог законодавства про працю, зайнятість населення та загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

З огляду на наведене, обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

На роботодавця покладається обов`язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, інформувати про попит на робочу силу (вакансії) органи працевлаштування осіб з інвалідністю.

В свою чергу органи працевлаштування, взаємодіючі між собою та з роботодавцем, забезпечують надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування осіб з інвалідністю та здійснюють таке працевлаштування.

Отже працевлаштування осіб з інвалідністю не є виключним зобов`язанням роботодавця, яке створює робочі місця для осіб з інвалідністю.

За наведеного вище правового регулювання обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця, натомість вимагає від нього вжиття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, визначених у статті 18 Закону № 875-ХІІ.

З огляду суб`єктний склад цієї справи та доводи сторін першочерговому вирішенню підлягає питання чи покладено на відокремлений структурний підрозділ підприємства, обов`язок виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю чи такий обов`язок покладено загалом на підприємство, як юридичну особу, до складу якого входить такий відокремлений підрозділ.

Надаючи оцінку спірному питанню, колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями статей 18 та 19 Закону №875-XII чітко визначено коло суб`єктів, на яких покладено обов`язок по створенню робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, і до таких суб`єктів віднесено саме підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю.

Слід також зазначити, що статтею 20 Закону №875-XII передбачена відповідальність за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у вигляді адміністративно-господарських санкцій саме для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю.

В свою чергу Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» не містить визначення термінів «підприємства, установи, організації», на яких покладено обов`язок виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. За таких обставин використанню підлягають визначення вказаних термінів, наведені у Цивільному та Господарському кодексах України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 217 Господарського кодексу України, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.

Частиною 4 ст. 217 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Статтею 239 Господарського кодексу України передбачені види адміністративно-господарських санкцій, які можуть застосовуватись до суб`єктів господарювання органами державної влади та органами місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом. Серед таких адміністративно-господарських санкцій передбачено і адміністративно-господарський штраф, який за визначенням, наведеним у статті 241 ГК України є грошовою сумою, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Таким чином наведеними нормами Господарського кодексу України передбачено можливість застосування адміністративно-господарських санкцій до суб`єкта господарювання за порушення ними встановлених правил здійснення господарської діяльності або у випадках, визначених законодавством.

Відповідно до статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з ст. 58 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом. Відкриття суб`єктом господарювання філій (відділень), представництв без створення юридичної особи не потребує їх державної реєстрації. Відомості про відокремлені підрозділи суб`єктів господарювання залучаються до її реєстраційної справи та включаються до Єдиного державного реєстру в порядку, визначеному законом.

За нормами ст. 83 Цивільного кодексу України, юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом.

Статтею 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством (ч. 4 ст. 64 ГК України).

Аналогічні положення містить стаття 95 ЦК України, яка визначає, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Аналіз вказаних положень Цивільного та Господарського кодексів України свідчить про те, що під «підприємством» розуміється суб`єкт господарювання - юридична особа, яка має самостійний баланс та яка структурно може мати філії, які входять до складу підприємства, і які не є юридичними особами та не вважаються самостійними суб`єктами господарювання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Положення «Про відокремлений підрозділ «Виробничий цех переробки кварцових пісків» Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов», затвердженого загальними зборами ТОВ «Каолін Азов» №23/2013 від 21.02.2013, відокремлений підрозділ «Виробничий цех переробки кварцових пісків» Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов» є структурним підрозділом ТОВ «Каолін Азов».

Відповідно до п. 2.1, 2.4, 2.5 Положення Підрозділ Товариства, будучи його відокремленим структурним підрозділом, не є юридичною особою за законодавством України.

Майно і кошти Підрозділу враховуються в загальному балансі Товариства. Підрозділ не може бути позивачам або відповідачем в суді.

Пунктами 3.5, 3.6 Положення встановлено, що Підрозділ не має власного розрахункового рахунку, балансу, не веде податкового та бухгалтерського обліку.

Організація бухгалтерського та статистичного обліку покладається на Головного бухгалтера Товариства.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 Положення персоналу Підрозділу враховується та обліковується у штатному розкладі Товариства.

Визначення структури, затвердження штатного розкладу і посадових окладів працівників Підрозділу належить до виключної компетенції Товариства.

Згідно з копією платіжної інструкції №8167 від 04.08.2023 ТОВ «Каолін Азов» () з власного рахунку сплатило єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за Підрозділ ().

Отже, «Виробничий цех переробки кварцових пісків» Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов» є відокремленим підрозділом ТОВ «Каолін Азов», що самостійно не здійснює розрахунки із застрахованими особами, не веде окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності та не має окремого балансу, що підтверджується Положенням.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відокремлений підрозділ «Виробничий цех переробки кварцових пісків» Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов» не може розглядатись як самостійний суб`єкт, на якого покладено обов`язок з виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, такий обов`язок покладено загалом на Товариство з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов».

Водночас, позивач не мотивував належним чином підстави складання «Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю» за 2022 рік саме відносно відокремленого підрозділу «Виробничий цех переробки кварцових пісків» Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов», а не щодо ТОВ «Каолін Азов» як суб`єкта господарювання, який веде облік результатів фінансової та господарської діяльності як власної, так і свого відокремленого підрозділу.

Відтак судом першої інстанції правильно встановлено, що саме ТОВ «Каолін Азов» є тією юридичною особою, яка відноситься до категорії суб`єктів підприємницької діяльності, яким відповідно до статті 19 Закону України №875-ХІІ встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, який у відповідача повинен складати 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

При цьому, головне підприємство - ТОВ «Каолін Азов» вправі самостійно вирішувати як саме виконувати норматив із створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю: за рахунок робочих місць в головному підприємстві; за рахунок робочих місць своїх філій; за рахунок робочих місць в головному підприємстві та своїх філіях пропорційно загальній кількості працівників.

Так, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ТОВ «Каолін Азов» у 2022 році становила 32 особи, відповідно норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становив - 1 (1,28).

Станом на 01.01.2022 у ТОВ «Каолін Азов» були працевлаштовані 2 особи з інвалідністю, одна з яких працевлаштована безпосередньо у відокремленому підрозділі «Виробничий цех переробки кварцових пісків» Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов», що підтверджується наданими відповідачем копіями наказів про прийняття на роботу, довідками до акту огляду МСЕК щодо кожного з працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, копіями витягів з трудових книжок, копіями уточнюючих податкових розрахунків за 2022 рік.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність застосування до відокремленого підрозділу «Виробничий цех переробки кварцових пісків» Товариства з обмеженою відповідальністю «Каолін Азов» передбачених ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу, з огляду на те, що в даному випадку такий відокремлений підрозділ не є самостійним суб`єктом, на якого покладено обов`язок з виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, та враховуючи, що матеріалами справи підтверджується виконання ТОВ «Каолін Азов» у 2022 році нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого Законом №875-ХІІ.

Суд першої інстанції під час розгляду справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі №120/10936/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров