Справа № 420/34589/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/34589/24

Перша інстанція: суддя Караван Р.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції із позовом до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі відповідач), в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи № 13-10/2-283 від 04.02.2022, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

-зобов`язати відповідача поновити дію довідки від 03.10.2019 № 5106- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , зазначає, що з 27.08.2009 по 27.06.2014 здобував вищу освіту як курсант Севастопольського Військово-морського інституту ордена Червоної зірки ім. П.С. Нахімова (м. Севастополь-м. Одеса). Під час вторгнення РФ до Автономної Республіки Крим, у 2014 році усі курсанти були евакуйовані у м. Одеса.

Далі позивач пояснює, що 03.10.2019 Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси він взятий на облік внутрішньо переміщеної особи про що видана відповідна довідка від 03.10.2019 № 5106-, однак в жовтні 2024 року дізнався про її скасування відповідачем.

На його звернення з метою з`ясування підстав припинення, відповідач листом повідомив, що 04.02.2022 прийнято рішення про скасування вищевказаної довідки внутрішньо переміщеної особи через відсутність позивача за місцем перебування на обліку та з посиланням на Закон України № 1706-VII від 20.10.2017 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон №1706-VII), в якості підстави для скасування довідки.

Позивач вважає вказане рішення незаконним та таким, що суперечить вимогам Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 та положенням Закону №1706-VII.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи № 13-10/2-283 від 04.02.2022.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської поновити дію довідки від 03.10.2019 №5106- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - ОСОБА_1 .

Стягнуто з Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Так, Департамент не погоджується із висновками суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення та зазначає, що таке рішення прийняте у зв`язку з тим, що позивач був відсутній за місцем проживання понад 60 днів, що підтверджується довідкою ТОВ «Мару-Крюинг» від 30.04.2024

Мотивуючи правомірність прийнятого рішення апелянт зазначає, що у разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини 2 статті 9 Закону №1706-VII рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини 1 цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що пункт 3 частини 2 статті 9 Закону №1706-VII, передбачає обов`язок внутрішньо переміщеної особи повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання.

Таким чином, на переконання апелянта, спірне рішення є правомірним та підстави для його скасування та задоволення позову відсутні.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність поданої скарги.

Рішення суду позивач вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно витягу з послужного списку особової справи ОСОБА_1 в період з 27.08.2009 по 27.06.2024 був курсантом Севастопольського Військово-Морського Інституту ордена Червоної зірки ім. П.С. Нахімова м. Севастополь - м. Одеса.

18.04.2014 Військова академія (м. Одеса) громадянину України військовослужбовцю Академії військово-морських сил імені П.С. Нахімова старшині 1 статті ОСОБА_2 видала довідку № 1/54/202 про те, що він дійсно переселений з АР Крим (м. Севастополя) до Одеської області на тимчасове розміщення за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 10.

Як свідчить витяг з послужного списку особової справи ОСОБА_1 останній 26.06.2019 звільнений в запас за пунктом а ст. 26 ч. 6 Положення про проходження військової служби згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_2 № 125 від 26.06.2019.

03.10.2019 Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси ОСОБА_1 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи та видана довідка № 5106-.

Згідно вказаної довідки зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

02.12.2021 Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси листом №13-10/2-7802 запросила позивача до Управління з питання щодо реєстрації його, як внутрішньо переміщеної особи. Доказів відправки вказаного листа матеріли справи не містять.

14.12.2021 Управлінням складений Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї щодо ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 відповідно до якого, телефон заявника «поза зоною досягнення». Під час відвідування з`ясовано, що позивач в квартирі проживає, зі слів дружини ОСОБА_3 , на даний час знаходиться в рейсі, повернеться до міста приблизно в квітні 2022 року.

Згідно довідки вих. № 27 від 30.04.2024 ТОВ «Мару-Крюинг» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт моряка серія НОМЕР_3 , годний до 06.12.2024, перебуває у рейсі на морському судні «Sfera» компанія Rosy Merit Limited на посаді Моторист 2 класу (Motorman), тривалість контракту 6 +/- 1 міс. Дата посадки на судно 07.11.2021. Дата висадки з судна 25.05.2022.

04.02.2022 Управлінням прийняте рішення №13-10/2-283 про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 від 03.10.2019 №5106- на підставі Закону № 1706-VII.

На звернення позивача від 11.10.2024 листом від 15.10.2024 № 160103/3989 Управління повідомило, що рішення прийняте, оскільки в ході перевірки встановлено, що за вказаною адресою не знаходився та зі слів дружини перебував у в рейсі та мав повернутися до м. Одеса у квітні 2022 року.

Вважаючи прийняте рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не містить чітких підстав скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а міститься лише загальне посилання на Закон № 1706-VII.

Як указав суд, положеннями статті 12 Закону № 1706-VII визначений вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, водночас оскільки суд таких обставин не встановив, дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову.

Відповідаючи на доводи Департаменту про правомірність прийнятого рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та відсутність підстав для відновлення її дії, колегія суддів керується наступним.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20.10.2014 №1706-VII (далі і вище - Закон № 1706-VII).

Частина 1 статті 1 Закону № 1706-VII визначає, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону № 1706-VII адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Положення статті 2 Закону № 1706-VII визначають, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно частини 1 статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Частина 2 статті 4 Закону № 1706-VII визначає, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Абзац 1 частини 3 статті 4 Закону № 1706-VII унормовує, що для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно абзаців 1 та 3 частини 7 статті 4 Закону № 1706-VII разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі Порядок №509).

Положення пункту 2 Порядку №509 передбачають, що на отримання довідки мають право військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу), які проходили військову службу та мали зареєстроване місце проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону, на дату їх виникнення.

Згідно абзацу 2 пункту 3 частини 2 статті 9 Закону № 1706-VII у разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від`їзду.

Відповідно до статті 12 Закону № 1706-VII (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла кримінальне правопорушення: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або військового кримінального правопорушення;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є:

дані, отримані з відповідних державних реєстрів;

дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об`єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

У разі наявності у внутрішньо переміщеної особи обґрунтованих причин для продовження строку її відсутності за місцем проживання понад 60 днів така особа звертається з відповідною письмовою заявою за місцем проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад. У такому разі строк відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання може бути збільшено до 90 днів.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Отже, положення статті 12 Закону № 1706-VII містять вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Повертаючись до матеріалів справи колегія суддів враховує, що в оскаржуваному рішенні відповідач чітко не зазначив, на якій саме підставі скасована дія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, є лише загальне посилання на Закон №1706-VII.

З цього приводу, на думку колегії суддів, суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив, що оскаржуване рішення не відповідає критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним статтею 2 КАС України.

Так, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Варто врахувати, що Верховний Суд у постанові від 28.11.2022 у справі №826/6029/18 виклав правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини 2 статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Також колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 02.04.2019 у справі №822/1878/18 дійшов висновку, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Тобто, критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

При цьому, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його скасування.

Як мовилося вище, у спірному рішенні відповідач не вказав та не зазначив мотиви, на підставі яких скасував довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно визнав його таким, що не відповідає вимогам частини 2 статті 2 КАС України, зокрема щодо його обґрунтованості, а тому не може вважатися правомірним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування рішення № 13-10/2-283 від 04.02.2022 та зобов`язання відповідача поновити дію такої довідки.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апелянта про правомірність рішення, а також посилання останнього на те, що внаслідок перебування позивача в рейсі та за відсутності за місцем проживання, оскільки наведені доводи жодним чином не спростовують той факт, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та не містить мотивів його прийняття.

Будь-яких інших доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить. За таких підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко