Справа № 990/31/25
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 вересня 2025 року

м. Київ

справа №990/31/25

адміністративне провадження №П/990/31/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого судді - Загороднюка А.Г.,

суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е., Білак М.В., Соколова В.М.,

за участі:

секретаря судового засідання Клименка В.В.,

представника позивача Трохимчука О.І.,

представника відповідача Пантюхової Л.Р.,

представника Служби безпеки України Осипова Д.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Ради національної безпеки і оборони України та Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування в частині Указу Президента України,

УСТАНОВИВ:

22 січня 2025 року до Верховного Суду надійшла позовна заява представника ОСОБА_1 (далі -також позивач, ОСОБА_1 ) - адвоката Колесника Олега Івановича, в якій він просить визнати протиправним та скасувати Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 серпня 2024 року «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 21 серпня 2024 року №511/2024 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 3 до Рішення РНБО від 21 серпня 2024 року).

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2025 року відкрито провадження у справі. Серед іншого залучено Раду національної безпеки і оборони України (далі - РНБО) та Службу безпеки України (далі - СБУ), як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Указаною ухвалою призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 17 лютого 2025 року о 10 год 00 хв.

17 лютого 2025 року на адресу Верховного Суду від позивача надійшла заява від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25, з урахуванням якої він просить:

- визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо нездійснення самостійної оцінки відсутності та недостатності підстав для застосування санкцій РНБО до ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 серпня 2024 року «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 21 серпня 2024 року № 511/2024 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 3 до Рішення РНБО від 21 серпня 2024 року);

- визнати протиправним та скасувати Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року).

Обґрунтовуючи подану заяву позивач зазначає, що оскаржує Указ Президента № 511/2024 в частині введення в дію Рішення РНБО щодо введення обмежувальних заходів (санкцій) щодо нього (Додаток 3 до Рішення РНБО), оскільки такі санкції були запроваджені: з порушенням процедури їх введення, зокрема без належного аналізу достатності підстав та доказів; без наявності підстав, передбачених статтею 3 Закону України «Про санкції»; з порушенням принципів законності, прозорості, об`єктивності, пропорційності, відповідності меті та ефективності.

Позивач вважає, що запровадження санкцій на підставі Указу Президента України № 511/2024 стало можливим через протиправну бездіяльність Президента України, який не здійснив належного попереднього аналізу Рішення РНБО на предмет його обґрунтованості та наявності законодавчих підстав для його реалізації, не перевірив його доцільність та законність, а також не оцінив реальність та обґрунтованість підстав для введення санкцій.

При цьому, на думку позивача, задоволення судом лише позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Президента України щодо застосування санкцій та про визнання протиправним та скасування Указу Президента України № 511/2024 в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 3 до Рішення РНБО) не забезпечить повне відновлення його прав, оскільки існує ризик ігнорування РНБО, Президентом України факту протиправності застосування санкцій до позивача, якщо подібне буде встановлено судом.

Позивач зазначає, що невизнання Указу Президента № 279/2023 нечинним у частині, що стосується його, створює ризик повторного звернення до суду з тих самих підстав. Тому для повного та ефективного відновлення його порушених прав останній також просить визнати протиправним та скасувати Указ Президента України № 279/2023 в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО).

Позивач підкреслює, що у первісно поданому позові він просить визнати протиправним та скасувати Указ Президента України № 511/2024, яким до нього були застосовані санкції, шляхом внесення змін до Указу Президента № 279/2023. У заяві про уточнення позовних вимог він додатково просить визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо нездійснення самостійної оцінки відсутності та недостатності підстав для застосування санкцій РНБО до позивача, яка тривала до прийняття Указу Президента № 511/2024 та стала наслідком прийняття Указу Президента № 279/2023».

Таким чином позивач вважає, що його доповнені позовні вимоги фактично заявлені з підстав, зазначених ним при первісному зверненні до суду, а тому подана заява від 11 лютого 2025 року відповідає вимогам частини першої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2025 року заяву позивача від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25 залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків цієї заяви шляхом уточнення предмета і підстав позову та подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вимогою про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року №279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) із зазначенням поважних причин пропуску такого строку з наданням відповідних доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість звернення до суду безпосередньо або через представника у визначений законом строк.

Мотивуючи зазначене судове рішення Суд зазначив, що подана позивачем заява в частині вимоги про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 фактично змінює предмет позову, у зв`язку з обранням позивачем іншого, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, шляхом доповнення новою позовною вимогою. Попри твердження позивача про те, що нова позовна вимога ґрунтується на тих самих підставах, що й первісно заявлена вимога про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 серпня 2024 року № 511/2024, обставини, які стали підставою для видання кожного з цих Указів, є відмінними. З огляду на це, доповнення первісного позову новою вимогою про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) є одночасною зміною як предмета, так і підстав позову. При цьому Верховний Суд підкреслив, що одночасна зміна предмета і підстав позову є недопустимою, оскільки в такому випадку фактично виникає нова матеріально-правова вимога, яка базується на інших обставинах і за своєю суттю є новим позовом. Таким чином, Суд зазначив, що подана заява про уточнення позовних вимог від 11 лютого 2025 року у відповідній частині вимог не відповідає положенням частини першої статті 47 КАС України у зв`язку з чим позивачу необхідно уточнити предмет та підстави позову в цій справі, аби забезпечити його відповідність вимогам процесуального закону.

Щодо дотримання строку звернення до суду, Суд зазначив, що відповідно до частини першої, другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Початком перебігу строку звернення до суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У контексті обставин справи Суд встановив, що днем, коли ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав є дата офіційного оприлюднення і набрання чинності Указом Президента України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким у додатку 1 позиції 22 до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року зазначено, що до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України строком на п`ять років застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), тобто - 16 травня 2023 року. Заява про уточнення позовних вимог була подана позивачем до Суду лише 11 лютого 2025 року, тобто після спливу понад півтора року з моменту оприлюднення та набрання чинності Указом Президента №279/2023. За таких обставин Суд дійшов висновку, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, визначений статтею 122 КАС України, який у цьому випадку слід обчислювати з 16 травня 2023 року. При цьому заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з відповідною вимогою та докази в обґрунтування поважності причин пропуску строку позивач не подав. У зв`язку з цим Суд зазначив, що позивачу необхідно подати заяву про поновлення строку звернення до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року №279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) із зазначенням поважних причин пропуску такого строку з наданням відповідних доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість звернення до суду безпосередньо або через представника у визначений законом строк.

На виконання вимог ухвали Суду від 17 березня 2025 року, 31 березня 2025 року на адресу Суду від позивача надійшла заява, у якій він, з урахуванням поданих уточнень, просить:

- визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду з позовною заявою до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 у частині;

- поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовною заявою до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 у частині.

- визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо нездійснення самостійної оцінки відсутності та недостатності підстав для застосування санкцій РНБО до ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 серпня 2024 року «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 21 серпня 2024 року № 511/2024 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 3 до Рішення РНБО від 21 серпня 2024 року);

- визнати протиправним та скасувати Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року).

Щодо уточнення предмету та підстав позову, позивач повторно зазначає, що санкції до нього були застосовані через протиправну бездіяльність Президента України, яка мала триваючий характер до прийняття Указу Президента № 511/2024 і стала наслідком уведення в дію Рішення РНБО від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) позиція 22 Додатку 1) Указом № 279/2023. На думку позивача, задоволення судом лише вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо застосування санкцій, протиправним та скасування Указу Президента України № 511/2024 в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 3 до Рішення РНБО) не в повній мірі відновить порушене право позивача, з огляду на що, для повного та ефективного відновлення порушених прав позивача, останній, також, просить визнати протиправним та скасувати Указ Президента України № 279/2023 в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО). Позивач звертає увагу, що у первісно заявленому позові він просить визначити протиправним та скасувати Указ Президента України № 511/2024, яким до позивача застосовано санкції, шляхом внесення змін до Указу Президента № 279/2023. У заяві про уточнення позовних вимог позивач ще й просить визначити протиправну бездіяльність Президента України щодо нездійснення самостійної оцінки наявності та недостатності підстав для застосування санкцій РНБО до Позивача, яка тривала до прийняття Указу Президента № 511/2024 та стала наслідком прийняття Указу Президента № 279/2023. Відтак позивач вважає, що позивач змінює лише предмет позову, тоді як підстави, зазначені в первісному адміністративному позові, залишаються незмінними, що відповідає вимогам частини першої статті 47 КАС України.

Щодо поновлення строку звернення до суду з позовною вимогою про вимогою про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року №279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року), позивач зазначає, що з 16 лютого 2022 року і до теперішнього часу він знаходиться за межами території України, що підтверджується витягом з Бази даних щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України ОСОБА_2 в період з 01 січня 2022 року по 24 березня 2025 року, наданим Державною прикордонною службою України листом № 19/25971-25 від 28 березня 2025 року. Офіційні друковані видання, такі як, газета «Урядовий кур`єр» та інформаційні бюлетені «Офіційний вісник України» та «Офіційний вісник Президента України», в яких був опублікований, зокрема, Указ Президента № 279/2023, йому не були доступні. Зазначений Указ не був доведений до відома позивача іншим способом. Крім того, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2022 року у справі № 463/4234/22, зокрема, накладено арешт на банківський рахунок ОСОБА_1 шляхом заборони проведення операцій та перерахування коштів на користь юридичних або фізичних осіб нерезидентів, зняття готівкових коштів з банківських рахунків проведення інших видаткових операцій за усіма банківським рахунками відкритими на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Райффайзен Банк» та його структурних підрозділах, в тому числі філіалах, в тому числі по банківському рахунку за № НОМЕР_1 . Таким чином, навіть, якщо він був би обізнаний про застосування до нього санкцій на підставі Указу Президента України №279/2023, він був позбавлений можливості виконати вимоги закону щодо сплати судового збору, зокрема, через накладений арешт на його банківський рахунок, для реалізації права на доступ до суду. Позивач зазначає, що дізнався про застосовані до нього санкції в жовтні 2024 року. Лише після ознайомлення зі змістом цього Указу, він вирішив звернутися за захистом своїх прав до суду, у межах строків, визначених статтею 122 КАС України.

Перевіряючи питання усунення позивачем виявлених недоліків заяви від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25, Суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право змінити предмет або підстави позову, шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Так позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета та підстави позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20, від 30 серпня 2021 року у справі № 520/11672/19.

Звертаючись до суду з позовною заявою у цій справі, предметом позову позивач визначив Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 серпня 2024 року «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 21 серпня 2024 року №511/2024 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 3 до Рішення РНБО від 21 серпня 2024 року).

Підстави позову позивач обґрунтував порушенням відповідачем процедури введення санкцій, в тому числі, при вирішенні питання достатності підстав і доказів для введення таких санкцій, зокрема неналежною перевіркою Президентом України Рішення РНБО; застосуванням до позивача санкцій за відсутності підстав, передбачених статтею 3 Закону України «Про санкції», а також з порушенням принципів законності, прозорості, об`єктивності, пропорційності, відповідності меті та ефективності.

У подальшому, після відкриття провадження у цій справі, але до початку першого судового засідання, позивач 11 лютого 2025 року подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій змінив предмет позову, обравши інший, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права шляхом його доповнення вимогами: визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо нездійснення самостійної оцінки відсутності та недостатності підстав для застосування санкцій РНБО до ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року).

Підстави вимоги про визнання протиправною бездіяльності Президента України позивач обґрунтував неналежною перевіркою достатності підстав і доказів для застосування до нього санкцій, а саме нездійсненням належного попереднього аналізу Рішення РНБО на предмет його обґрунтованості та наявності законодавчих підстав для його реалізації, не переведенням перевірки його доцільності та законності.

Підстави вимоги про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 позивач у заяві про уточнення позовних вимог не навів. При цьому в тексті заяви позивач зазначив, що його доповнені позовні вимоги заявлені з підстав, які зазначалися при зверненні з первісним позовом.

Дослідивши зміст первинно заявленого предмета та підстав позову в контексті поданої позивачем заяви, Суд зазначає, що подана позивачем заява в частині вимоги про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 фактично змінює предмет позову, у зв`язку з обранням позивачем іншого, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, шляхом доповнення новою позовною вимогою.

Попри твердження позивача про те, що нова позовна вимога ґрунтується на тих самих підставах, що й первісно заявлена вимога про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 серпня 2024 року № 511/2024, варто зауважити, що обставини, які стали підставою для видання кожного з цих Указів, є відмінними.

За таких умов доповнення первісного позову новою вимогою про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) є одночасною зміною як предмета, так і підстав позову.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що одночасна зміна предмета і підстав позову є недопустимою, оскільки в такому випадку фактично виникає нова матеріально-правова вимога, яка базується на інших обставинах і за своєю суттю становим новий позов.

Посилання позивача на те, що в первісному позові він оскаржив Указ Президента України від 21 серпня 2024 року № 511/2024, яким до нього застосовано санкції шляхом внесення змін до Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023, не спростовують зазначеного висновку. Сам по собі факт внесення змін одним актом Президента до іншого не свідчить про їх правову тотожність або неподільність у матеріально-правовому сенсі. Кожен із вказаних Указів Президента України є самостійним індивідуально-правовим актом, виданим на підставі окремого рішення РНБО та зумовлений різними фактичними обставинами.

Указ Президента № 511/2024, незважаючи на те, що ним унесено зміни до Указу № 279/2023, має самостійний предмет правового регулювання і породжує окремі правові наслідки. Його зміст не є автоматичним продовженням положень попереднього указу, а відображає нове волевиявлення Президента України, сформоване на підставі іншого рішення РНБО.

Таким чином, посилання позивача на внесення змін Указом Президента від 21 серпня 2024 року № 511/2024 до Указу від 12 травня 2023 року № 279/2023 не може розцінюватися як підтвердження незмінності підстав позову, оскільки ці акти мають різні фактичні та правові підстави, породжують самостійні правові наслідки та не є взаємозамінними.

Аргумент позивача про триваючий характер бездіяльності Президента України не змінює правової кваліфікації поданої заяви в частині нової вимоги про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023, оскільки навіть за наявності триваючого порушення кожен Указ Президента України є окремим індивідуальним актом, прийнятим у межах самостійного волевиявлення Глави держави.

Крім того, у поданій заяві про уточнення позовних вимог позивач обґрунтовує позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльності Президента України неналежним виконанням ним своїх повноважень щодо перевірки достатності підстав і доказів для застосування до нього санкцій, зокрема нездійсненням належного попереднього аналізу рішення РНБО на предмет його обґрунтованості, законності та доцільності реалізації під час прийняття Указу від 21 серпня 2024 року № 511/2024. Така аргументація свідчить, що бездіяльність Президента, на яку посилається позивач, пов`язана з процедурою попереднього аналізу рішення РНБО, тобто є самостійним фактом, який передує виданню Указу від 21 серпня 2024 року № 511/2024.

Твердження позивача про те, що така бездіяльність є наслідком прийняття Указу Президента від 12 травня 2023 року № 279/2023, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність належної оцінки рішення РНБО є процесуальною дією (бездіяльністю), яка існує до моменту видання відповідного указу, а не після нього. Отже, бездіяльність Президента України під час прийняття Указу від 21 серпня 2024 року № 511/2024 не може розглядатися як така, що безпосередньо випливає з Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023.

Отже подана позивачем заява про уточнення позовних вимог у частині вимоги визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) фактично змінює як предмет, так і підстави позову, що відповідно до частини першої статті 47 КАС України є недопустимим.

Таким чином позивачем не усунуто недоліки заяви про уточнення позовних вимог від 11 лютого 2025 року в наведеній частині.

Щодо дотримання строку звернення до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) та щодо наявності підстав для визнання поважними причин пропуску строку та його поновлення, Суд виходить з такого.

Частинами першою, другою статті 122 КАС України установлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було фактично реалізоване право на позов.

Отже, початок перебігу строку звернення до суду за чинним процесуальним законом України починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому термін «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не прямий обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення своїх прав через байдужість до них або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 800/125/17.

У заяві про уточнення позовних вимог від 11 лютого 2025 року позивач просить визнати протиправним та скасувати Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року).

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 10 червня 1997 року № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» (далі - Указ №503/97) закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п`ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Офіційними друкованими виданнями є: «Офіційний вісник України»; газета «Урядовий кур`єр».

Офіційним друкованим виданням, в якому здійснюється офіційне оприлюднення законів, актів Президента України, є також інформаційний бюлетень «Офіційний вісник Президента України».

Визначення офіційного друкованого видання органів державної влади та органів місцевого самоврядування міститься й у Законі України від 23 вересня 1997 року №539/97-ВР «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» (далі - Закон №539/97-ВР), відповідно до статті 1 якого, офіційні друковані видання органів державної влади та органів місцевого самоврядування - видання, які спеціально видаються органами державної влади та органами місцевого самоврядування (відомості, бюлетені, збірники, інформаційні листки тощо) для інформування про свою діяльність.

Статтею 22 зазначеного Закону регламентовано відносини, пов`язані з опублікуванням офіційних документів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, частиною першою якої установлено, що укази Президента України, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Аналіз указаних положень законодавства у їх сукупності дає підстави для висновку, що офіційним оприлюдненням Указів Президента України слід вважати їх опублікування державною мовою в офіційних друкованих виданнях, а саме: в «Офіційному віснику України»; газеті «Урядовий кур`єр», інформаційному бюлетені «Офіційний вісник Президента України».

Застосована в Указі Президента України від 10 червня 1997 року №503/97, яким упорядковано відносини, пов`язані з офіційним оприлюдненням нормативно-правових актів, що їх приймають, зокрема Президент України, конструкція правових норм, свідчить про те, що Укази Глави держави (без розмежування їх на види, в залежності від предмету регулювання) не пізніш як у п`ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях, якими є «Офіційний вісник України», газета «Урядовий кур`єр», а також Інформаційний бюлетень «Офіційний вісник Президента України».

Чинним законодавством не передбачено й обов`язку Президента України іншим чином, аніж шляхом офіційного оприлюднення Указів, в тому числі тих, які є актами індивідуальної дії, доводити до відома осіб, яких ці акти стосуються, про їх існування.

При цьому законодавством не визначено й обов`язку Президента України доводити до відома осіб, до яких застосовано санкції, зміст Указів в інший спосіб, аніж їх опублікування в офіційних виданнях.

Оприлюднення Указів Президента України державною мовою в офіційних друкованих виданнях вважається належним способом доведення їх до відома. Незнання цього не звільняє від юридичних наслідків, які спричиняє Указ, зокрема і при зверненні до суду з пропуском визначеного для цього строку.

Указ Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 у відповідній частині за своїм змістом та правовою природою є актом індивідуальної дії, оскільки виданий відповідачем - суб`єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій та стосується прав та інтересів позивача; не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а з урахуванням рішення Ради національної безпеки та оборони України, уведеним у дію цим Указом, передбачає індивідуалізовані приписи щодо застосування санкцій до конкретних юридичних і фізичних осіб; адресований цим особам; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямований на припинення конкретних правовідносин.

Як висновок, оскільки зазначений Указ є індивідуально-правовим актом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню установлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Означений позивачем у відповідній частині Указ Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» було офіційно опубліковано в Урядовому кур`єрі (від 16 травня 2023 року №97).

Під №22 додатку до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» містяться відомості про таку фізичну особу як ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023«Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» цей Указ набрав чинності з дня його опублікування, тобто з 16 травня 2023 року.

Відповідно, днем, коли ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав, за даних конкретних обставин, є дата офіційного оприлюднення і набрання чинності Указом Президента України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким у додатку 1 позиції 22 до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року зазначено, що до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України строком на п`ять років застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), тобто - 16 травня 2023 року.

Натомість позивач звернувся до Верховного Суду із заявою про уточнення позовних вимог шляхом, зокрема доповнення новою вимогою про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) лише 11 лютого 2025 року, тобто після спливу шести місяців з моменту набрання чинності та оприлюднення цього Указу.

Надаючи оцінку доводам позивача, викладеним у заяві від 31 березня 2025 року, щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду у зв`язку з його перебуванням з 16 лютого 2025 року за межами території України та відсутністю доступу до офіційних друкованих видань, таких як газета «Урядовий кур`єр» та інформаційні бюлетені «Офіційний вісник України» та «Офіційний вісник Президента України», де було опубліковано Указ № 279/2023, Верховний Суд зазначає таке.

Частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Водночас позивачем не доведено та не підтверджено жодними доказами, що він не мав об`єктивної можливості дізнатися про існування Указу від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його опублікування та оприлюднення у наведених офіційних друкованих виданнях або на офіційних вебсайтах Президента України, Верховної Ради України та Ради національної безпеки та оборони України, враховуючи, що доступ до публічної інформації на офіційних вебсайтах означених державних органів України з моменту опублікування Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» разом з відповідним рішенням Ради національної безпеки та оборони України, яке вводилось в дію, з додатками, зокрема й в частині, яка стосувалась і позивача є відкритим для безоплатного цілодобового доступу, в тому числі й поза межами України.

Верховний Суд зазначає, що перебування позивача за кордоном, не надає йому переваг як у вигляді особливого порядку інформування про застосування персональних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), так і у вигляді особливого визначення початку перебігу строку на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень до адміністративного суду.

Отже, як зі змісту заяви про уточнення позовних вимог від 11 лютого 2025 року, так і зі змісту заяви від 31 березня 2025 року, поданій на виконання вимог ухвали від 17 березня 2025 року про залишення заяви про уточнення позовних вимог без руху, не вбачається мотивів, які б могли вказувати на наявність об`єктивних обставин, що перешкоджали позивачу дізнатись про існування оскаржуваного ним в частині Указу Президента України від 12 травня 2023 року № 279/2023, або унеможливлювали це упродовж шестимісячного строку з моменту його офіційного оприлюднення та набрання ним чинності.

Викладене засвідчує, що заява про уточнення позовних вимог в частині доповнення позову вимогою про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 подана позивачем з пропуском встановленого процесуальним законом строку звернення до суду з відповідною вимогою, оскільки позивачем порушено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 122 КАС України, який у даному випадку слід обчислювати з 16 травня 2023 року, у той час, як ані з матеріалів заяви про уточнення позовних вимог від 11 лютого 2025 року, ані з заяви від 31 березня 2025 року, поданої на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 17 березня 2025 року про залишення заяви про уточнення позовних вимог без руху, Верховний Суд так і не вбачає достатніх підстав для визнання причин пропуску цього строку поважними.

Позивач не наводить обставин об`єктивного та непереборного характеру, які були б пов`язані з обмеженнями й становили реальні перешкоди позивачу дізнатись про наявність такого Указу та значно утруднили або унеможливили своєчасне подання цього позову. На підтвердження існування таких обставин позивачем не подано жодних доказів, а їх наявність з матеріалів заяви про уточнення позовних вимог, з заяви від 31 березня 2025 року, не вбачається.

Безпідставними є також посилання позивача на те, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2022 року у справі № 463/4234/22, накладено арешт на його банківський рахунок, тому навіть, якщо позивач був би обізнаний про застосування до нього санкцій на підставі Указу Президента України № 279/2023, він був позбавлений можливості виконати вимоги закону щодо сплати судового збору, оскільки наявність арешту не позбавляє можливості реалізувати право на доступ до суду шляхом одночасного подання до суду клопотання про звільнення або відстрочення сплати судового збору.

Верховний Суд вважає, що у даному випадку пропуск строку звернення до адміністративного суду з цим позовом відбувся з суб`єктивних причин, які повністю залежали від волевиявлення позивача, оскільки дотримання вимог статей 122, 160, 161 КАС України покладається на особу, яка звертається з позовною заявою, а звернення до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції, без дотримання часових обмежень визначених статтею 122 КАС України, свідчить виключно про намагання заявника домогтися безпідставного поновлення судом строку звернення до адміністративного суду з позовом та нівелювати принцип правової визначеності.

Ураховуючи викладене, вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом є неповажними та не можуть слугувати підставою для поновлення цього процесуального строку, оскільки вони не є такими, що не залежали від волевиявлення особи, що звертається до суду з цим позовом, і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Окремо Суд звертає увагу на відкриті джерела інформації, зокрема інтерв`ю позивача інформаційному агентству NADRA.INFO під назвою « ОСОБА_3 : Я не дозволяв продавати майно групи UNIGRAN» (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2/), зі змісту якого слідує наступне, далі цитати: «Його [ ОСОБА_4 ] мені в 2023 р. рекомендували дві людини.»; «Попередню зустріч із ним провів мій представник Володимир Соцков (думаю, він також може це підтвердити). На зустрічі ОСОБА_5 сказав, що він не «рішала», але має дуже великі зв?язки «на горі», і може зняти санкції, вирішити питання з усіма кримінальними справами, і що хотів би зустрітися зі мною [особисто].», «Після цього ми з ним здзвонилися ще раз і призначили зустріч в готелі InterContinental в Стамбулі. Там зустріч і відбулася.», «Ви сказали про особисте знайомство з ОСОБА_5 в Інтерконтиненталі, яке він заперечує. Коли воно відбулося? Рік і місяць?» : «Можу подивитися по закордонних паспортах, коли я точно перебував в InterContinental Istanbul… здається, це був вересень 2023 р..», «Коли ви говорили телефоном - він Вам телефонував, чи Ви йому? І коли це було?» : «По часу - це був початок серпня, можливо, навіть липень 2023 р.. Це точно було після того, як санкції до мене були запроваджені і наше майно намагалися відправити в АРМА на підставі кримінальних справ.», «Але в серпні-вересні 2024 року відбувся «кидок». По-перше, в серпні спецдозволи кар?єрів вивели з під дії санкцій РНБО (а саме, з-під дії санкції зупинення/анулювання ліцензій - Ред.). І мені, замість послабити санкції, помилково в Державному реєстрі санкцій додали ще 1,5 роки санкцій.». З наведеного слідує, що позивачу ще у 2023 році були відомі факти про застосування до нього санкцій та пов`язані з ними правові наслідки.

З огляду на наведене, обставини, на які посилається позивач для обґрунтування недотримання ним строків звернення до суду, не дають достатніх і переконливих підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовною вимогою про визнання протиправним та скасувати Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року).

Отже, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовною вимогою про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року № 279/2023» щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) відсутні.

Таким чином, недоліки заяви від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25 в наведеній позивачем не усунуто.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин заява ОСОБА_1 від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25 в частині вимог про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року) підлягає повернення позивачеві.

Водночас заява ОСОБА_1 від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Президента України щодо нездійснення самостійної оцінки відсутності та недостатності підстав для застосування санкцій РНБО до ОСОБА_1 відповідає вимогам статті 47 КАС України, підстав для її повернення або відмови у прийнятті не встановлено, тому заяву ОСОБА_1 від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25 в частині слід прийняти.

У зв`язку з відсутністю повного складу суду через надання одному з членів колегії суддів днів відпочинку як донору, повний текст ухвали виготовлено після відновлення повного складу суду.

Керуючись статтями 47, 122, 160, 161, 167, 169, 171, 248, 256, 295 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25 задовольнити частково.

Прийняти до розгляду заяву ОСОБА_1 від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Президента України щодо нездійснення самостійної оцінки відсутності та недостатності підстав для застосування санкцій РНБО до ОСОБА_1 .

Повернути заяву ОСОБА_1 від 11 лютого 2025 року про уточнення позовних вимог у справі №990/31/25 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 травня 2023 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 12 травня 2023 року № 279/2023 з моменту його прийняття в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 22 Додатку 1 до Рішення РНБО від 12 травня 2023 року).

Ухвала в частині прийняття до розгляду заяви про уточнення позовних вимог набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Ухвала в частині повернення заяви про уточнення позовних вимог набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу в частині повернення заяви позивача про уточнення позовних вимог може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 07 жовтня 2025 року.

___________________

___________________

___________________

___________________

___________________

А.Г. Загороднюк

І.В. Желєзний

В.Е. Мацедонська

М.В. Білак

В.М. Соколов

Судді Верховного Суд