Справа № 640/20203/22
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Бужак Н.П., Василенка Я.М.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДПС у Київській області в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо нарахування та відображення податкового боргу в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 52 083,33 грн;

- скасувати нарахований Головним управлінням ДПС у м. Києві податковий борг в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 52 083,33 грн;

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Київській області щодо нарахування та відображення податкового боргу в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 11 165,37 грн;

- скасувати нарахований Головним управлінням ДПС у Київській області податковий борг в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 11 165,37 грн;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області змінити дані інтегрованої картки платника ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, в ІТС «Податковий блок» шляхом встановлення станом на 01 січня 2023 року сальдо розрахунків з бюджетом ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості - 0.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з даних електронного кабінету Позивачці стало відомо, що за нею обліковується податковий борг у розмірі 63 248,70 грн.

Щодо транспортного податку за 2016 рік зазначала, що згідно з інформацією, вказаною в адвокатському запиті, з підстав, нібито, несплати транспортного податку за 2016 рік, визначеного податковим повідомленням-рішенням № 5126-13 від 30.06.2016 ГУ ДПС у м. Києві було сформовано та направлено на адресу ОСОБА_1 податкову вимогу від 10.05.2017 № 14592-17. Разом із тим, транспортний податок за 2016 рік за ОСОБА_1 був сплачений її' чоловіком ОСОБА_2 ще 18.08.2016, що підтверджується платіжними дорученнями від 18.08.2016 № 73, № 75 на загальну суму 25 000 грн.

Щодо транспортного податку за 2017 рік вказує, що податкове повідомлення-рішення про сплату транспортного податку в сумі 25 000 грн за 2017 рік було прийняте 03.06.2019 року. Вважає, що граничною датою прийняття податкового повідомлення-рішення про сплату транспортного податку за 2017 рік є 01.07.2017. Таким чином, ГУ ДПС у м. Києві прийняло податкове повідомлення-рішення № 85354-13 від 03.06.2019, фактично, на два роки пізніше законодавчо встановленого строку.

Крім того, з урахуванням переліку транспортних засобів, що підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2017 році, транспортний засіб Позивачки не входить до об`єкту оподаткування.

Щодо податкового боргу з транспортного податку за 2018 рік, зазначає, що згідно листа Відповідача він виник на підставі податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС У Київській області, проте жодного податкового повідомлення-рішення Позивачка не отримувала.

Щодо податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки вказує, що ГУ ДПС у м. Києві надало інформацію, що за ОСОБА_1 обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 11 165,37 грн.

Разом з тим, ОСОБА_1 невідомо на підставі яких податкових повідомлень-рішень у неї виникло зобов`язання зі сплати податку на нерухомість в зазначеній сумі. Тому, вважає, що безпідставний податковий борг податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки також підлягає скасуванню.

11 червня 2025 року представником Позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої з урахуванням фактичної довготривалості судового процесу та протиправного відображення ГУ ДПС у Київській області у ІКП суми, внесеної у якості авансу в рахунок погашення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для ефективного захисту свої законних прав та інтересів від протиправних рішень та дій контролюючих органів, заявляє про розширення своїх позовних вимог шляхом заявлення додаткової ще однієї позовної вимоги, а саме: зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області змінити дані інтегрованої картки платника ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, в ІТС "Податковий блок" шляхом встановлення станом на 01 січня 2023 року сальдо розрахунків з бюджетом ОСОБА_3 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості - 0.

В додаткових поясненнях від 11.06.2025 року представник Позивача зазначив, що жодне з ППР не було оскаржено в адміністративному чи судовому порядку, адже майже всі з них були направлені на невірну адресу Позивача, що виключає виникнення у обов`язку зі сплати донарахованого податку й, відповідно, підтверджує незаконність виникнення податкового боргу.

Крім того, вважала, що податковий борг є безнадійним, якщо стосовно останнього минув строк давності, передбачений п. 102.4 Податкового кодексу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року відкрито провадження у справі.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» від 16 липня 2024 року № 3863-IX, пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825-IX викладено в такій редакції, зокрема:

- «Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом» (абзац четвертий пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»);

- «Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд» (абзац шостий пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»).

На виконання вимог Закону № 2825-IX, Донецькому окружному адміністративному суду розподілено не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва справи, зокрема і справу № 640/20203/22.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо нарахування та відображення податкового боргу в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 по транспортному податку з фізичних осіб за 2018 рік в сумі 2083,33 грн.

Зобов`язано Головне управління ДПС у м. Києві здійснити коригування інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про заборгованість з транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік в сумі 2083,33 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у позовній заяві, додаткових поясненнях, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Відзиву Відповідачів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки Позивач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представників Позивачки, Відповідача - Головного управління ДПС у Київській області, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, що Листом від 20.05.2022 № 26166/6/26-15-21-08-05 про розгляд адвокатського запиту від 21.02.2022 № б/н було надано інформацію ГУ ДПС у м. Києві, що у Позивача станом на 19.05.2022 обліковується: податковий борг по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 52 083, 33 грн (2016 - 2018 роки) та податковий борг на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в розмірі 11 165, 37 грн.

Зокрема, повідомлено, що згідно баз даних органів ДПС гр. ОСОБА_1 в 2016 та 2017 роках була власником транспортного засобу, а саме: легковий автомобіль марки Land Rover Range Rover Sport 2013 року (дата реєстрації - 14.08.2014), об`єм двигуна - 2993 куб. см., державний номерний знак - НОМЕР_1 .

На виконання вимог пп. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено обчислення транспортного податку за 2016 рік та 30 червня 2016 року сформовано податкове повідомлення-рішення № 5126-13 на суму 25000,00 грн.

На виконання вимог пп. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу ГУ ДФС у м. Києві проведено обчислення транспортного податку за 2017 рік та 03 червня 2019 року сформовано податкове повідомлення-рішення № 85354-13 на суму 25000,00 грн.

Нарахування з транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 2083,33 гривень проводилося ГУ ДФС у Київській області.

Станом на 15 жовтня 2016 року, відповідно до даних інтегрованих карток інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу, у платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2 ) обліковувався податковий борг по транспортному податку з фізичних осіб (код платежу 18011001) в сумі 25 000,00 гривень.

У зв`язку з наявністю податкового боргу, керуючись п. 59.1 ст. 59, ст. 89 Податкового кодексу ГУ ДПС у м. Києві сформовано та направлено платнику податків податкову вимогу від 10 травня 2017 року № 14592-17 та прийнято рішення від 10 травня 2017 року № 14592-17 про опис майна у податкову заставу.

Додатково в листі зазначено, що станом на 19 травня 2022 року відповідно до даних інтегрованих карток інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу, у платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2 ) обліковується податковий борг по транспортному податку з фізичних осіб (код платежу 18011001) в сумі 52083,33 грн у ГУ ДПС у м. Києві; по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (код платежу 18010200) в сумі 11 165,37 грн.

Крім того, в листі зазначено, що згідно платіжних доручень № 73, № 75 від 18 серпня 2016 року про сплату транспортного податку за 2016 рік, які додані до запиту, вказаний податковий номер іншої фізичної особи, зарахувати кошти до інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2 ) не можливо.

Відповідно до корінців податкових повідомлень-рішень від 11 березня 2021 року № 0-1013, № 0-1013 ОСОБА_1 визначена сума податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (КБК 18010200) в загальному розмірі 11 165,37 грн.

В матеріалах даної адміністративної справи також наявні дані з інтегрованих карток інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС України, відповідно до яких вбачається, що ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2 ) має податковий борг з транспортного податку в сумі 52 083,33 грн. Крім того, відповідно до інтегрованої картки платника податків по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (КБК 18010200) значиться зарахування 02 травня 2023 року сплати коштів у рахунок погашення податкового боргу 11 165,37 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним нарахуванням та відображенням податкового боргу в інтегрованій картці платника, Позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивачка не оскаржила податкові повідомлення-рішення у встановлений законом строк, визначені у них грошові зобов`язання у відповідному розмірі набули статусу узгоджених.

Разом з тим, відповідно до пояснень ГУ ДПС у м. Києві та інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , у Позивачки обліковується податковий борг у розмірі 2083,33 грн з транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік, станом на 24.04.2019 року. При цьому, що жодних доказів на обґрунтування зазначеної суми як податкового боргу з транспортного податку за 2018 рік ГУ ДПС у м. Києві суду не надано.

Таким чином, ГУ ДПС у м. Києві не доведено належними та допустимими доказами правомірність виникнення податкового боргу з транспортного податку за 2018 рік в ІКПП ОСОБА_1 в сумі 2083,33 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі по тексту - ПК України).

Пунктом 4.3 ст. 4 ПК України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому, відповідно до п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо установлення місцевих податків, визначені ст. 12 ПК України.

Згідно ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до пп. 10.1 та 10.2 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Таким чином, транспортний податок, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 ПК України.

За приписами п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Підпунктом 12.3.2 пунктом 12.3 статті 12 ПК України визначено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України у разі, якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та або зборів, сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.

Відповідно до п. 12.4 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать, крім іншого:

12.4.1. встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом;

12.4.2. визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу;

12.4.3. прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Пунктом 12.5 ст. 12 ПК України визначено, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 см3 (підпункт 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України).

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000, 00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України).

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Відповідно до пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/ податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Підстави та порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачено статтею 266 ПК.

Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (пп. 266.3.1, пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Для новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку (підпункт 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Згідно з пунктом 14.1.175 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (пункт 57.3. статті 57 ПК України).

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п. 56.3 ст. 56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не оскаржує рішення контролюючого органу в установлені цією статтею строки, таке рішення вважається узгодженим.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, Позивачкою податкові повідомлення-рішення про визначення податкового зобов`язання з транспортного податку за 2016, 2017 роки та податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік оскаржені не було. Зазначене підтверджується, зокрема, поясненнями представника Позивача, наданими суду 11 червня 2025 року.

При цьому, податкові повідомлення-рішення, прийняті контролюючим органом щодо транспортного податку за 2016, 2017 роки та податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік не є предметом розгляду у даній адміністративній справі, тому судом не надається ним правова оцінка.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що дана адміністративна справа знаходиться в провадженні судів понад три роки, Позивачці стало відомо про наявність податкових повідомлень-рішень щодо транспортного податку за 2016-2017 роки та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до листа контролюючого органу від 20 травня 2022 року №26166/6/26-15-21-08-05 і протягом цього часу вказані податкові повідомлення-рішення не були оскаржені ані в адміністративному, ані в судовому порядку.

Таким чином, оскільки Позивачкою не оскаржено податкові повідомлення-рішення у встановлений законом строк, визначені у них грошові зобов`язання у відповідному розмірі набули статусу узгоджених.

Щодо доводів Позивачки, що податкове зобов`язання з транспортного податку за 2016 рік сплачені, колегія суддів зазначає, що вказаний податок був сплачений ОСОБА_2 , (податковий номер НОМЕР_3 ), у зв`язку з чим зазначені кошти не були зараховані до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (Позивачки) (податковий номер НОМЕР_2 ) що мало наслідком виникнення податкового боргу в інтегрованій картці платника податків з цього податку за Позивачкою.

Щодо доводів Позивачки, що податковий борг набув статусу безнадійного, то в даній адміністративній справі не розглядалося питання бездіяльності Відповідачів щодо неприйняття рішення про списання безнадійного податкового боргу Позивачки і останньою такі позовні вимоги не заявлялися.

Крім того, доводи щодо безнадійності податкового боргу викладені у додаткових поясненнях від 11 червня 2025 року, при цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що зазначені обставини не були підставою подання позову.

Також, суд першої інстанції правомірно звертав увагу, що заяви про зміну підстав позову представником Позивача до суду подано не було. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вирішував спір з урахуванням підстав, викладених у позовній заяві Позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що в даній адміністративній справі правомірно здійснювалася оцінка, аналіз та перевірка документів, які є предметом доказування в межах позовних вимог Позивачки.

Щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, колегія суддів зазначає наступне.

ГУ ДПС у Київській області були сформовані податкові повідомлення-рішення від 11.03.2021 року № 0-1013, № 0-1013, якими Позивачці визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в загальному розмірі 11 165,37 грн.

Відповідно до платіжної квитанції від 02 травня 2023 року ОСОБА_1 сплачено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 11 165,37 грн.

Разом з тим, відповідно до інтегрованої картки платника податків Позивачки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вказаний платіж спрямований податковим органом у рахунок погашення податкового боргу, який обліковувався станом та 31 грудня 2022 року на 30 квітня 2023 року.

Згідно з п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно-до ст. 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Верховним Судом у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 821/865/16 зазначено, що положення п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України є імперативними і зобов`язують контролюючий орган у разі наявності у платника податків податкового боргу зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, і будь - яких виключень, зокрема і наявність судового рішення про розстрочення виконання судового рішення, чи інших правил зарахування коштів в рахунок погашення податкового боргу норми Податкового кодексу не містять.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 805/2135/17-а.

Таким чином, кошти, які сплатила ОСОБА_1 особисто, податковим органом правомірно зарахувалися в рахунок погашення податкового боргу (по відповідним термінам сплати) з урахуванням черговості його виникнення.

Разом з тим, відповідно до пояснень Відповідача ГУ ДПС у м. Києві та інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , у Позивачки обліковується податковий борг у розмірі 2083,33 грн з транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік, станом на 24 квітня 2019 року.

При цьому, жодних доказів на обґрунтування зазначеної суми як податкового боргу з транспортного податку за 2018 рік ГУ ДПС у м. Києві, суду першої інстанції надано не було.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ГУ ДПС у м. Києві не доведено належними та допустимими доказами правомірність виникнення податкового боргу з транспортного податку за 2018 рік в ІКПП ОСОБА_1 в сумі 2083,33 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги Позивачки не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Я.М. Василенко

Повний текст складено 07.10.2025 року.