Справа № 440/326/25
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 р.Справа № 440/326/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту з питань реєстрації на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 (суддя: С.О. Удовіченко, м. Полтава, повний текст складено 13.06.2025) по справі № 440/326/25

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

до Департаменту з питань реєстрації третя особа Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (далі по тексту позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту з питань реєстрації (далі по тексту відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство розвитку громад та територій України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, Департамент з питань реєстрації, Грецької Марини Олександрівни про відмову в проведенні реєстраційних дій від 10.12.2024 №76530954.

- зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації провести державну реєстрацію права власності на об`єкт державної власності нерухоме майно: Будівля БПРМ-270, загальною площею 212,2 кв.м., що розташована за адресою: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Супрунівка, вул. Київська, 2, за суб`єктом: держава Україна в особі Міністерства розвитку громад та територій України.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що для реєстрації права власності на об`єкт державної власності нерухоме майно: Будівля БПРМ-270, загальною площею 212,2 кв.м., що розташована за адресою: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Супрунівка, вул. Київська, 2, за суб`єктом: держава Україна в особі Міністерства розвитку громад та територій України, подано усі необхідні та достатні документи. Однак, відповідачем 10.12.2024 прийнято рішення №76530954 про відмову в проведенні реєстраційних дій.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 по справі № 440/326/25 позов Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (, Аеропорт, а/с 115, м.Бориспіль, Київська область) до Департаменту з питань реєстрації (, вул. Соборності, 36, м. Полтава), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство розвитку громад та територій України (, пр-т Берестейський, 14, м.Київ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації Грецької Марини Олександрівни про відмову в проведенні реєстраційних дій від 10.12.2024 №76530954.

Зобов`язано державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації повторно розглянути заяву від 04.12.2024 реєстраційний номер 64355719 про державну реєстрацію права власності на об`єкт державної власності нерухоме майно: Будівля БПРМ-270, загальною площею 212,2 кв.м., що розташована за адресою: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Супрунівка, вул. Київська, 2, за суб`єктом: держава Україна в особі Міністерства розвитку громад та територій України.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту з питань реєстрації на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 по справі № 440/326/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з викладених підстав, вказує, що судом першої інстанції не досліджено, а позивачем не доведено наявність права на звернення до суду позивача з метою захисту інтересів іншої особи Міністерства розвитку громад та територій України, держави.

Вказує, що наказом Міністерства інфраструктури України від 02.03.2020 № 181 лише доручено керівнику Державного підприємства обслуговування повітряного руху України забезпечити реєстрацію права власності за державою в особі Міністерства інфраструктури України на майно.

Отже, Міністерством визнано/підтверджено факт того, що на момент прийняття цього наказу право власності не було зареєстровано за державою в особі Міністерства (як суб`єкта управління відповідним об`єктом державної власності) і доручено керівнику Державного підприємства обслуговування повітряного руху України забезпечити проведення такої реєстрації (тобто вчинити певні дії з метою проведення державної реєстрації права власності на відповідний об`єкт нерухомого майна за Міністерством інфраструктури України).

Також, судом не враховано, що витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності №10-62- 7472 від19.03.2024 носить інформативний характер і не є самостійною підставою для проведення державної реєстрації прав у випадку, коли право власності на об`єкт державної власності, будівництво якого завершено та право власності на який зареєстровано до 1 січня 2013 року оформлено та зареєстровано відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Судом помилково зроблені висновки, що за наявності вищевказаних документів державний реєстратор протиправно прийняв рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки дані документи згідно з чинним законодавством не є підставою для проведення державної реєстрації прав.

Документи, на які посилається суд (наказ Міністерства інфраструктури України від 02.03.2020 № 181 «Про закріплення за Державним підприємством обслуговування повітряного руху України на праві господарського відання об`єктів державної власності»; витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності № 10-62-7472 від 19.03.2024) не є документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності згідно зі статтею 27 Закону.

Отже, у державного реєстратора були відсутні повноваження та законодавчо визначені підстави на внесення до Державного реєстру прав відомостей про нового суб`єкта права власності об`єкта нерухомого майна Міністерство розвитку громад та територій України.

Таким чином, державним реєстратором під час розгляду заяви було встановлено, що подані заявником документи не дають змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону є підставою для відмови в державній реєстрації прав.

Керуючись пунктом 4 частини першої та частиною другою статті 24 Закону, а також Вимогами до оформлення рішень державним реєстратором прийнято законне вмотивоване рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, яке містить вичерпний та обґрунтований перелік обставин, які стали передумовою для прийняття такого рішення.

Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України № 259 від 28.03.2024 затверджено Статут Державного підприємства обслуговування повітряного руху України" (а.с. 22 зворотній бік - 34).

Згідно з пунктом 1.1 Статуту, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (далі - Підприємство) є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства розвитку громад та територій України.

Відповідно до пункту 4.1. Статуту, майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Підприємство користується та розпоряджається майном, закріпленим за ним, відповідно до вимог законодавства України, вчиняючи щодо нього дії, які не суперечать законодавству та його Статуту.

Підприємство в установленому законодавством порядку забезпечує оформлення та державну реєстрацію речових прав на об`єкти Підприємства, права на які підлягають державній реєстрації, зокрема право користування земельними ділянками (пункт 4.5 Статуту).

02.03.2020 Міністерством інфраструктури України прийнято наказ № 181 "Про закріплення за Державним підприємством обслуговування повітряного руху України на праві господарського відання об`єктів державної власності" (а.с. 34 зворотній бік - 36).

Пунктом 1 Наказу від 02.03.2020 № 181 закріплено за Державним підприємством обслуговування повітряного руху України на праві господарського відання об`єкти державної власності згідно з переліком, наведеним у додатку (майно).

Згідно з пунктом 2 Наказу від 02.03.2020 № 181 керівнику Державного підприємства обслуговування повітряного руху України наказано: 1) забезпечити реєстрацію права власності за державою в особі Міністерства інфраструктури України на майно; 2) забезпечити реєстрацію права господарського відання на майно відповідно до законодавства.

У додатку до наказу від 02.03.2020 № 181 наведений перелік об`єктів державної власності, що закріплюються на праві господарського відання за Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, до якого під № 13 включено об`єкт нерухомого майна: Будівля БПРМ-270, А-1, загальною площею 212,2 кв.м., місцезнаходження якого: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Супрунівка, вул. Київська, 2, право власності на який посвідчено свідоцтвом про право власності серія ЯЯЯ № 228829 від 06.09.2005 (а.с. 36).

Для представництва інтересів Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України в усіх органах та перед суб`єктами, які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також інших органах, установах, організаціях, на підприємствах, незалежно від форм власності та підпорядкованості, з приводу проведення реєстраційних дій, стосовно об`єктів нерухомого майна, власником якого є держава Україна в особі Мінінфраструктури, які закріплені на праві господарського відання за Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, 20.02.2024 видана довіреність № 2593/16/14-24 на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 40 зворотній бік).

04.12.2024 для державної реєстрації права власності на нерухоме майно Будівля БПРМ-270, загальною площею 212,2 кв.м., місцезнаходження: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Супрунівка, вул. Київська, 2, за державою Україна в особі Міністерства розвитку громад та територій України, представник Міністерства звернувся із заявою до Центру надання адміністративних послуг Полтавської міської ради (а.с. 60).

Разом із заявою було подано такі документи: свідоцтво про право власності від 06.09.2005 серії НОМЕР_1 , видане Супрунівською сільською Радою народних депутатів Полтавського району Полтавської області (а.с. 75); лист Управління з питань містобудування та архітектури від 14.11.2024 № 01-02-01- 12/2044/1788 (а.с. 77); лист Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району" Полтавської районної ради від 24.09.2024№ 529 (а.с. 78); довіреність від 20.02.2024 № 2593/16/14-24, видана Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури (а.с. 79); технічний паспорт від 11.08.2005, виданий Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району (а.с. 80-82); витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна до листа ФДМУ від 19.03.2024 № 10-62-7472 (а.с. 83); рішення виконавчого комітету Супрунівської сільської ради Полтавського району від 26.08.2005 №119 (а.с. 84-85); лист Міністерства юстиції України № 142924//19.3 від 16.10.2024 (а.с. 86-87).

За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Державним реєстратором прав на нерухоме майно Грецькою М.О. Департаменту з питань реєстрації, Полтавська область, 10.12.2024 прийнято рішення № 76530954, яким відмовлено у проведенні реєстраційних дій (а.с. 48).

В обґрунтування відмови у вчиненні реєстраційних дій реєстратор у рішенні зазначила, що для державної реєстрації набуття права власності на закінчений будівництвом об`єкт нежитлову будівлю, що розташована за адресою Полтавська обл., Полтавський р., с. Супрунівка. вулиця Київська, будинок 2, окрім заяви, заявником подано: свідоцтво про право власності б/н від 06.09.2005, видане Супрунівською сільською Радою народних депутатів Полтавського району; лист Управління з питань містобудування та архітектури № 01-02-01-1 2/2044/1788 від 14.11.2024; лист Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району " Полтавської районної ради № 529 від 24.09.2024; довіреність № 2593/16/14-24 від 20.02.2024, видана Міністром розвитку громад, територій та інфраструктури України; технічний паспорт від 11.08.2005, виданий Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району; витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності № 10-62-7472 від 19.03.202; рішення Виконавчого комітету Супрунівської сільської ради Полтавської о району № 1 19 від 26.08.2005; лист Міністерства юстиції України № 142924/169515-II -24/19.1.3 від 16.10.2024. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі за текстом - Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 2 частини третьої статті 10 Закону визначено обов`язок державного реєстратора перевіряти документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Окрім того, державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих Інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Частиною восьмою статті 18 Закону визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно доданого до заяви свідоцтва про право власності б/н від 06.09.2005,виданого Супрунівською сільською Радою народних депутатів Полтавського району, нежитлова будівля, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві власності іншій особі, відмінній від заявника. Відповідно до відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, отриманих державним реєстратором на виконання вимог частини третьої статті 10, пункту 4 частини першої статті 18 Закону та листа Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району " Полтавської районної ради № 529 від 24.09.2024, доданого до Заяви, встановлено наявність зареєстрованого права власності на закінчений будівництвом об`єкт, нежитлову будівлю, що розташована за адресою; АДРЕСА_1 за особою, відмінною від Заявника. Враховуючи вищезазначене неможливо встановити набуття права власності за заявником на вищевказаний закінчений будівництвом об`єкт, нежитлову будівлю.

Не погодившись з рішенням від 10.12.2024 №76530954 про відмову в проведенні реєстраційних дій, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення в частині задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації Грецької Марини Олександрівни про відмову в проведенні реєстраційних дій від 10.12.2024 №76530954.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

За змістом частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 21) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Відповідно до пунктів 1-2 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості; 1-1) спеціальне майнове право на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки (крім права оренди земельної ділянки, переданої в оренду відповідно до пункту 27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, а також права оренди, яке виникло при передачі земельних ділянок в оренду постійним користувачем, емфітевтом у випадках, визначених підпунктом 8 пункту 27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України); право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності на отриманий в управління об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інші речові права відповідно до закону.

Згідно з пунктами 1, 2, 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок № 1127, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Пунктами 6 та 8 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови відсутності підстав для її неприйняття, передбачених законом.

Пунктом 12 Порядку № 1127 передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 241 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами, обтяженнями речових прав, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 241 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 24-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", відмови в державній реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 24-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції".

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

Із аналізу наведених правових норм слідує, що право власності на об`єкти нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється за заявою власника майна та доданими до неї правовстановлюючими документами, що підтверджують набуття права власності на відповідні об`єкти. При цьому, державний реєстратор, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, зобов`язаний перевірити відповідність поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, перевірити відсутність суперечностей між наявною в Державному реєстрі інформацією та поданими документами, встановити відсутність заборон та обмежень щодо об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до пункту 18 Порядку №1127, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно з приписами пункту 23 Порядку №1127, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Вичерпний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації визначений у частині першій статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставами для відмови в державній реєстрації є, зокрема те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Частиною другою статті 24 цього ж Закону передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Приймаючи 10.12.2024 рішення № 76530954 про відмову в проведенні реєстраційних дій державний реєстратор прав на нерухоме майно Грецька М.О. Департаменту з питань реєстрації, Полтавська область, виходила з того, що згідно з доданим до заяви свідоцтвом про право власності б/н від 06.09.2005, виданим Супрунівською сільською Радою народних депутатів Полтавського району, нежитлова будівля, що розташована за адресою Полтавська обл.. Полтавський р., с. Супрунівка. вулиця Київська, будинок 2, належить на праві власності іншій особі, відмінній від заявника.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності б/н від 06.09.2005, виданого Супрунівською сільською радою на підставі рішення Виконавчого комітету сільської ради від 26.08.2005 № 119, власником нежитлової будівлі загальною площею 212,2 кв.м., житлова площа 0 кв.м., Будівля БПРМ-270, що розташована за адресою Полтавська обл., Полтавський р., с. Супрунівка. вулиця Київська, будинок 2, є Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, форма власності - загальнодержавна.

21.09.2005 Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району" на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 228829 від 06.09.2005, виданого Супрунівською сільською радою, зареєстроване право власності на нежитлову будівлю: реєстраційний номер 11951296; адреса об`єкта; Полтавська обл., Полтавський р., с. Супрунівка, вул. Київська, 2; власник: Державне підприємство обслуговування повітряного руху України; форма власності: загальнодержавна; частка: 1/1, номер запису: 162 в книзі: 46, про що видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8402958 від 21.09.2005 (а.с. 76).

Наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України № 259 від 28.03.2024 затверджено Статут Державного підприємства обслуговування повітряного руху України" (а.с. 22 зворотній бік - 34).

Згідно з пунктом 1.1 Статуту, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (далі - Підприємство) є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства розвитку громад та територій України.

Відповідно до пункту 4.1. Статуту, майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Підприємство користується та розпоряджається майном, закріпленим за ним, відповідно до вимог законодавства України, вчиняючи щодо нього дії, які не суперечать законодавству та його Статуту.

Підприємство в установленому законодавством порядку забезпечує оформлення та державну реєстрацію речових прав на об`єкти Підприємства, права на які підлягають державній реєстрації, зокрема право користування земельними ділянками (пункт 4.5 Статуту).

02.03.2020 Міністерством інфраструктури України прийнято наказ № 181 "Про закріплення за Державним підприємством обслуговування повітряного руху України на праві господарського відання об`єктів державної власності" (а.с. 34 зворотній бік - 36).

Пунктом 1 наказу від 02.03.2020 № 181 закріплено за Державним підприємством обслуговування повітряного руху України на праві господарського відання об`єкти державної власності згідно з переліком, наведеним у додатку (майно).

Згідно з пунктом 2 наказу від 02.03.2020 № 181, керівнику Державного підприємства обслуговування повітряного руху України наказано: 1) забезпечити реєстрацію права власності за державою в особі Міністерства інфраструктури України на майно; 2) забезпечити реєстрацію права господарського відання на майно відповідно до законодавства.

У додатку до наказу від 02.03.2020 № 181 наведений перелік об`єктів державної власності, що закріплюються на праві господарського відання за Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, до якого під № 13 включено об`єкт нерухомого майна: Будівля БПРМ-270, А-1, загальною площею 212,2 кв.м., місцезнаходження якого: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Супрунівка, вул. Київська, 2, право власності на який посвідчено свідоцтвом про право власності серія ЯЯЯ № 228829 від 06.09.2005 (а.с. 36).

Отже, за Державним підприємством обслуговування повітряного руху України на праві господарського відання закріплено, зокрема, об`єкт нерухомого майна: Будівля БПРМ-270, А-1, загальною площею 212,2 кв.м., місцезнаходження якого: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Супрунівка, вул. Київська, 2, при цьому, власником майна залишається держава.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 № 460 затверджено Положення про Міністерство розвитку громад та територій України.

Відповідно підпункту 55 пункту 4 Положення № 460, Мінрозвитку відповідно до покладених на нього завдань виконує відповідно до законодавства функції з управління об`єктами державної власності.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності № 10-62-7472 від 19.03.2024, суб`єктом управління, що здійснює управління майном, - Будівлею БПРМ-270 площею 212,2 кв.м., місцезнаходження якого: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Супрунівка, вул. Київська, 2, є Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, балансоутримувачем державного майна Державне підприємство обслуговування повітряного руху України.

В контексті вищевикладеного, власником об`єкта нерухомого майна: Будівля БПРМ-270, загальною площею 212,2 кв.м., місцезнаходження якого: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Супрунівка, вул. Київська, 2, є держава Україна, суб`єктом управління даним об`єктом державної власності є Міністерство розвитку громад та територій України, та дане майно закріплене за Державним підприємством обслуговування повітряного руху України на праві господарського відання.

Крім того, як встановлено судовим розглядом та підтверджено матеріалами справи за аналогічних підстав вже здійснювалась реєстрація права власності на майно власником яких, згідно зі свідоцтвами про право власності на нерухоме майно, зазначено - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (а.с. 169-177).

З огляду на вищезазначені висновки, колегія суддів вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, Департамент з питань реєстрації, Грецької Марини Олександрівни про відмову в проведенні реєстраційних дій від 10.12.2024 №76530954.

Щодо вимоги позивача зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації провести державну реєстрацію права власності на об`єкт державної власності нерухоме майно: Будівля БПРМ-270, загальною площею 212,2 кв.м., що розташована за адресою: Полтавська обл., Полтавський р-н, с. Супрунівка, вул. Київська, 2, за суб`єктом: держава Україна в особі Міністерства розвитку громад та територій України, колегія суддів зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо реєстрації права власності є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо зобов`язання державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації провести державну реєстрацію права власності на об`єкт державної власності нерухоме майно: Будівля БПРМ-270, загальною площею 212,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за суб`єктом: держава Україна в особі Міністерства розвитку громад та територій України, в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Однак, враховуючи те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, Департамент з питань реєстрації, ОСОБА_2 про відмову в проведенні реєстраційних дій від 10.12.2024 №76530954, колегія суддів з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації повторно розглянути заяву від 04.12.2024 реєстраційний номер 64355719 про державну реєстрацію права власності на об`єкт державної власності нерухоме майно: Будівля БПРМ-270, загальною площею 212,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за суб`єктом: держава Україна в особі Міністерства розвитку громад та територій України.

Зазначене узгоджується з положеннями частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту з питань реєстрації залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 по справі № 440/326/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова Я.М. Макаренко