Справа № 380/9673/24
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 380/9673/24

адміністративне провадження № К/990/39198/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Загороднюка А.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 380/9673/24,

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Буженко Юрій Сергійович,

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року, постановлену в складі: головуючого судді Грень Н.М.,

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Глушка І.В., суддів Довгої О.І., Запотічного І.І.,

УСТАНОВИВ:

Обставини справи

1. У квітня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), з вимогою:

1.1. визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_1 які полягають у ненарахуванні та невиплаті додаткової винагороди за червень та липень (до 19.07.2022) 2022 року у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

1.2. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди за червень та липень (до 19.07.2022) 2022 року у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

1.3. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що за період проходження служби у В/ч НОМЕР_1 , зокрема з червня по липень 2022 не виплачено грошову винагороду у розмірі 100000 грн у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі - Постанова № 168).

2. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення йому копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням причин такого пропуску та наданням доказів.

2.1. Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач проходить публічну службу, а заявлені ним позовні вимоги стосуються правовідносин щодо виплати йому грошового забезпечення за час проходження вказаної публічної служби, суд висновував, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальний місячний строк на звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

3. На виконання вказаної ухвали суду від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Буженко Ю.С., надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку, мотивована тим, що позивач на момент виникнення правовідносин, що стосувались виплати вказаної додаткової винагороди, був солдатом ЗСУ, основне завдання якого полягає у проходженні військової служби та здійсненні заходів щодо оборони України та відсічі агресії від рф. У нього немає бухгалтерської чи економічної освіти, щоб достеменно розбиратись у видах та розмірах грошового забезпечення військовослужбовця, а, враховуючи часті зміни у законодавстві щодо грошового забезпечення військовослужбовців, звичайному солдату досить важко самостійно розібратись, який вид та у якому розмірі заробітна плата повинна йому нараховуватись.

4. Крім того представник позивача зазначив, що звернення позивача у березні 2024 року з метою здійснення відповідного адвокатського запиту було спричинено з`ясуванням загальної інформації щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 . Адже без з`ясування даної інформації неможливо встановити, чи було виплачено у повному обсязі всі види грошового забезпечення чи ні, що, своєю чергою, підкреслює необізнаність позивача щодо нарахованих всіх належних йому сум грошового забезпечення.

5. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2024, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2024, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві, на підставі частини другої статті 123 КАС України.

6. Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що звернувшись до суду 30.04.2024 позивачем пропущено місячний строк звернення до суду із цим позовом, встановлений статтею 122 КАС України.

7. Суд апеляційної інстанції зауважив, що звернення позивача у березні 2024 року до відповідача та подальшого отримання позивачем копій наказів 01.04.2024 і листа у відповідь на запит адвоката не змінює момент, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ці дати не пов`язуються з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

8. Також суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та вказав, що позивач звернувся до суду більше ніж через 1,5 року з моменту виникнення спірних правовідносин та доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції

9. Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Буженко Ю.С., звернувся до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2024, у якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити для розгляду по суті до суду першої інстанції.

10. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначив, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права. На момент спірних правовідносин, що стосувалися виплати додаткової винагороди, він був солдатом Збройних Сил України, основне завдання якого полягає у проходженні військової служби, здійсненні заходів щодо оборони України та відсічі агресії російської федерації.

11. Скаржник наголосив на тому, що перед зверненням до суду представником скаржника було надіслано безліч запитів та скарг щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за червень та липень 2022, які були спрямовані саме на захист прав щодо його можливості бути обізнаним із інформацією про проходження ним служби та нарахування йому грошового забезпечення за вказані місяці.

12. На переконання скаржника, вищевказані звернення (скарги) є механізмом реалізації частини третьої статті 122 КАС України, яка визначає тримісячний строк звернення до суду з дня фактичного отримання наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, тобто з дня фактичного отримання листа-відповіді - 01.04.2024.

13. Ухвалою Суду від 06.11.2024 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою в адміністративній справі № 380/9673/24.

14. Ухвалою Суду від 06.10.2025 закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Позиція інших учасників

15. Не погоджуючись із касаційною скаргою, В/ч НОМЕР_1 подала до Суду відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

15.1. У відзиві на касаційну скаргу В/ч НОМЕР_1 просить відмовити у її задоволенні, наполягаючи на пропуску позивачем строку звернення до суду із таким позовом. Покликаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20, відповідач уважає, що позивач звернувшись 30.04.2024 до суду з цим позовом пропустив місячний строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Позиція Верховного Суду

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

16. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, виходить із такого.

17. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі частини другої статті 328 КАС України та посилання скаржника у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

18. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права при вирішенні питання дотримання позивачем строків звернення до суду із цим позовом, Суд виходить із такого.

19. Питання, яке має вирішити Верховний Суд стосується правильного застосування правових норм щодо строку звернення до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за червень та липень (до 19.07.2022) 2022 року у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

20. Судами встановлено, що із цим позовом ОСОБА_1 звернувся 30.04.2024.

21. Вирішуючи означене питання, колегія суддів керується таким.

22. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

23. Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

24. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

25. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

26. Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

27. Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

28. Відповідно до частин другої та третьої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

29. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

30. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків.

31. Суд зазначає, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

32. Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема частиною другою цієї статті.

33. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

34. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

35. Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

36. «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

37. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

38. У цій справі позивач просить нарахувати та виплатити додаткової винагороди за червень та липень (до 19.07.2022) 2022 року у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за обставин, вказаних у позові. До суду з такими вимогами позивач звернувся 30.04.2024.

39. Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, у частині застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду з позовом, Суд зазначає таке.

40. У Рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України, у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

41. У постанові від 28.07.2022 у справі № 300/6805/21 Верховний Суд констатував, що до «усіх виплат» належить заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки, одноразова грошова допомога при звільненні, а також інші виплати.

42. На підставі порівняльного аналізу положень статті 233 КЗпП України можна зробити висновок, що до 19.07.2022 вказана стаття не обмежувала будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

43. З метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у правовідносинах щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду здійснила перегляд судового рішення у справі № 460/21394/23 (постанова від 21.03.2025).

44. У зазначеній постанові судова палата дійшла висновку, що, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону № 2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-ІХ).

45. Початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19.07.2022) необхідно обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.

46. Виходячи з наведено, Суд констатує, що судова палата сформувала єдиний підхід до нових змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, а саме: такі зміни не поширюються на події, які мали місце до 19.07.2022. Зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належала працівнику за період до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.

47. Суд уважає цей висновок застосовним й до спірних правовідносин. У інших постановах Верховного Суду, на які посилається позивач у касаційній скарзі, міститься аналогічна правова позиція щодо поширення статті 233 КЗпП України, у редакції Закону № 2352-IX, лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

48. Повертаючись до обставин справи, що розглядається, Суд зазначає, що спір у цій справі стосується ненарахування та невиплати додаткової винагороди за червень та липень (до 19.07.2022) 2022 року у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

49. Отож оскільки спірні правовідносини стосуються періоду до 19.07.2022, то вони не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про перерахунок та виплату грошового забезпечення. Водночас судами попередніх інстанцій помилково застосовано редакцію статті 233 КЗпП України (після 19.07.2022), чинну на момент звернення позивача до суду з цим позовом.

50. Отже, Суд констатує, що застосовуючи до спірних правовідносин статті 122 КАС України, а не статті 233 КЗпП суди дійшли помилкових висновків, тим самим порушили норми процесуального права.

51. За таких обставин Суд погоджується з аргументами позивача про дотримання ним строків звернення до суду та відсутність правових підстав для повернення його позову.

52. Порушення норм процесуального права при вирішенні питання щодо строку звернення до суду призвело до постановлення судом першої інстанції незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню в адміністративній справі. Суд апеляційної інстанції помилок суду першої інстанції не виправив.

53. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

54. Підсумовуючи наведене, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність скасування ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2024 і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

55. З огляду на результат касаційного оскарження судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Буженко Юрій Сергійович, задовольнити.

2. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року скасувати, а справу № 380/9673/24 направити до Львівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.О. Єресько В.М. Соколов А.Г. Загороднюк