Справа № 440/9810/25
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/9810/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.

за участю:

секретаря судового засідання Лазірської Ж.Е.,

представника позивача Капусти О.А.,

представника відповідача Мамчич А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги.

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2025 року Фізична-особа підприємець ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також - відповідач), відповідно до якої просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 5 від 17.06.2025 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 448 559 гривень 78 копійок, з них: за податковим зобов`язанням - 387264 гривні 44 копійки та за штрафними (фінансовими) санкціями - 61295 гривень 34 копійки;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 5 від 17.06.2025 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 37379 гривень 99 копійок, з них: за податковим зобов`язанням - 32272 гривні 04 копійки та за штрафними (фінансовими) санкціями - 5107 гривень 95 копійок;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 5 від 17.06.2025 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 108750 гривень 53 копійки, з них: за податковим зобов`язанням - 87000 гривень 42 копійки та за штрафними (фінансовими) санкціями - 21750 гривень 11 копійок;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 5 від 17.06.2025 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій за відсутність реєстрацій податкових накладних в розмірі 21560 гривень 58 копійок;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 5 від 17.06.2025 згідно якого застосовано штрафні (фінансові) санкції, що застосовуються відповідно до Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального в розмірі 24000 гривень;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 5 від 17.06.2025 згідно якого застосовано штрафні (фінансові) санкції, що застосовуються відповідно до Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального в розмірі 24000 гривень;

визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області № Ф-5 від 17.06.2025 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині, на суму 385 372 гривні 10 копійок;

визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління ДПС у Полтавській області Рішення № 5 від 17.06.2025 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині, на суму 192686 гривень 05 копійок.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив про безпідставність висновків документальної перевірки щодо порушення ним вимог податкового законодавства, на підставі яких сформовані спірні податкові повідомлення-рішення. Позивач частково погодився із наявністю факту заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 3734,35 грн. за рахунок заниження загального оподатковуваного доходу за 2018 рік на цю ж суму, тому позивач частково погоджується із ППР № 5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за 2018 рік на загальну суму 840,23 грн., з них: за податковим зобов`язанням 672 гривні 18 копійок та за штрафними (фінансовими) санкціями 168 гривень 05 копійки.

В іншій частині ППР № 5 згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 448559 гривень 78 копійок, з них: за податковим зобов`язанням 387264 гривні 44 копійки та за штрафними (фінансовими) санкціями 61295 гривень 34 копійки позивач не погоджується та оскаржує до суду.

Позивач не погоджується із викладеними в Акті перевірки фактами завищення документально підтверджених витрат, що відбулось по причині завищення вартості придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2018 рік на суму 435545,04 грн., 2019 рік на суму 1021084,59 грн. грн., 2020 рік на суму 789350,35 грн.

Дані в Акті документальної перевірки на стор. 13-16 наведені таблиці, в яких вибірково (без врахування даних по всіх товарах) відображено придбання, реалізація і залишки товарно-матеріальних цінностей за 2018-2023 роки. Розрахунок залишків продукції здійснений не в кількісному вираженні (штук), а в грошовому (одиниця вимірювання гривня). Розрахунок здійснювався шляхом додавання до обсягу залишку продукції на початок звітного року у гривні обсягу придбаної протягом звітного року продукції у гривні та подальшого віднімання обсягу реалізованої продукції у звітному році у гривні. При цьому помилковим є сам розрахунок по товару, а отже і розмір залишків на кінець кожного наступного року в грошовому виразі починаючи з 2018 року, без врахування залишків, які були перехідними з 2017 року станом на 01.01.2018. Зауважив, що при складанні Акту документальної перевірки ревізори для підтвердження витрат ФО-П ОСОБА_1 році не проводили повний аналіз діяльності та відповідні первинні документи (зокрема видаткові накладні на отримання товару від постачальників).

Також, наголосив, що до складу витрат ФОП включаються тільки витрати, які пов`язані з отриманням доходу. Тобто, Фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування має право зарахувати до витрат звітного року безпосередньо пов`язані з придбанням товарів (робіт, послуг) витрати, зроблені в попередньому році, але пов`язані з отриманням доходу звітного року (придбані для реалізацій в минулому році, але реалізовані в поточному). Всупереч викладеного, Відповідач проводить підрахунок витрат виходячи із кількості залишків продукції, проводить її обрахунок виключно в межах календарного року, без коригування на суми (збільшення суми витрат на оплату продукції чи зменшення суми залишків продукції відповідного року) на суму реалізованого товару кінцевому споживачу, фактичну оплату за який постачальникам Позивачем здійснено в попередньому році, адже вірним є обрахунок витрат виходячи саме із кількості та вартості реалізованого товару, а не того, що знаходиться на залишку.

Отже, висновки до яких дійшов відповідач шляхом самостійного та суб`єктивного розрахунку суми понесених платником податку витрат на придбання товарів та самостійного і суб`єктивного розрахунку вартості залишків продукції на кінець відповідного звітного періоду, не відповідає фактичним обставинам справи.

Акт перевірки не містить посилань на первинні документи на підставі яких було встановлено вищезазначене порушення, що суперечить Методичним рекомендаціям щодо оформлення матеріалів документальних перевірок податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та документування виявлених порушень, затверджених наказом ДФС від 01.06.2017 №396 (далі Методичні рекомендації №396), а також Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2012 р. №36/37372 (далі - Порядок №36).

Щодо прийнятого податкового повідомлення-рішення № 5 від 17.06.2025 згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 37450 грн. 01 коп., з них: за податковим зобов`язанням 32328 грн. 06 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями 5121 гривня 95 копійок. Так, перевіркою правильності визначення військового збору встановлено його заниження в сумі 32328 грн. 06 коп. у тому числі за 2018 рік у сумі 6589, 19 грн., за 2019 рік у сумі 13898,61 грн., за 2020 рік у сумі 11840,26 грн. (внаслідок порушень зазначених у п.2.1.2 акта перевірки), а саме не утримання та не перерахування військового збору з чистого оподатковуваного доходу, який отримав ФО-П ОСОБА_1 у 2018, 2019 та 2020 роках, чим порушено п.п.1.1, п.п.1.2, п.п.1.4, п.п.1.5, п.161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями).

Враховуючи, що Позивач частково погодився із наявністю факту заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 3734,35 грн. за рахунок заниження загального оподатковуваного доходу за 2018 рік на цю ж суму, тому позивач частково погоджується із ППР № 5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується за результатами річного декларування за 2018 рік на загальну суму 70,02 грн., з них: за податковим зобов`язанням 56 гривень 02 копійки та за штрафними (фінансовими) санкціями 14 гривень 00 копійок.

Водночас, виходячи із обґрунтувань викладених вище стосовно відсутності факту заниження податку на доходи фізичних осіб, у зв`язку із відсутністю факту заниження чистого оподатковуваного доходу висновки відповідача щодо заниження військового збору на загальну суму 37 379,99 грн. з них: за податковим зобов`язанням сумі 32 272,04 грн. та застосована штрафна санкція на цю суму в розмірі 5 107,95 грн. на думку позивача є також безпідставними та протиправними.

Щодо прийнятого податкового повідомлення-рішення № 5 від 17.06.2025 згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 411938 гривень 75 копійок, з них: за податковим зобов`язанням 329551 гривня та за штрафними (фінансовими) санкціями 82387 гривень 75 копійок

В акті перевірки вказано, що у ході перевірки встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 у періоді, що перевірявся здійснювалося придбання групи товарів у значних обсягах, які не використовувалися в господарській діяльності подальша реалізація відповідно до даних ЄРПН та виторгів РРО/ПРРО зареєстрованих за місцем здійснення підприємницької діяльності не здійснювалася.

Так, на сторінці 72 Акту зазначається про те, що ФО-П ОСОБА_1 не надано документального підтвердження використання придбаних будівельних матеріалів, сантехнічних виробів, інструментів та господарських товарів у господарській діяльності та/або наявності їх на залишках станом на 31.12.2023 на загальну суму 726916,01 грн. у т.ч. ПДВ 121152,74 грн. Контролюючим органом зроблено висновок про придбання з одночасним включенням ПДВ до складу податкового кредиту товарно-матеріальних цінностей, які використано в операціях, що не є господарською діяльністю ФО-П Четвероус С.О., що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ зокрема у сумі 121152,74 грн., що категорично заперечується позивачем. Як ззанчає позивач, даний висновок відповідача суперечить фактичним обставинам, оскільки товарно-матеріальні цінності придбавались ФО-П ОСОБА_1 виключно з метою здійснення господарської діяльності (використання за призначенням). Так, основним видом господарської діяльності ФО-П ОСОБА_1 є 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. За перевіряємий період Позивач здійснював свою діяльність у 9 (дев`яти) магазинах (зазначено в п.1.8. Акту на стор.5.), де здійснювалась роздрібна реалізація товарів. Всі магазини у яких здійснював господарську діяльність Позивач, не належали йому на праві власності, а перебували на праві користування відповідно до Договорів оренди (даний факт не заперечується ревізором, перелік Договорів оренди приміщень наведено в тому ж п. 1.8. Акту на стор. 5). Згідно вказаних договорів до обов`язків орендаря відносилось зокрема проведення їх поточних ремонтів.

Позивач обґрунтовував позов зокрема тим, що господарські операції з придбання перелічених ТМЦ були здійснені ФО-П ОСОБА_1 за наявності розумних економічних причин (ділової мети), тобто є такими, що вчинені в межах господарської діяльності, оскільки спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту, зокрема, на створення умов для приросту та збереження активів платника в майбутньому. ФО-П ОСОБА_1 мав намір отримати відповідний економічний ефект (використати вказані будівельні матеріали в ході проведення поточних ремонтів орендованих приміщень магазинів в яких здійснював господарську діяльність позивач), тобто господарські операції теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) передбачають можливість приросту та збереження активів.

Звернув увагу суду, що лише з 26 листопада 2021 року почав діяти Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 р. №496 (далі Наказ №496, Порядок №496).

Цей Порядок визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.

Придбані будівельні матеріали не були призначені для подальшого продажу, а тому не повинні обліковуватись згідно форми ведення обліку товарних запасів.

Отже, як вказував ФОП ОСОБА_1 він не повинен був відображати такі ТМЦ в формі обліку товарних запасів.

Також, за актом перевірки виходячи із вищевикладених обґрунтувань, позивач не погоджується із фактом заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 121152,74 грн. за наслідками постачання будівельних матеріалів на загальну суму постачання 726916,01 грн., але згідно розрахунку до ППР 5 ні податкове зобов`язання ні штрафні санкції на операції за 2018 рік не нараховувались у зв`язку із закінченням строку позовної давності відповідно до ст. 102 ПК України, тому позивач оскаржує суму ПДВ без відповідних сум за 2018 рік. Враховуючи, що згідно акту перевірки за 2018 рік зазначено про постачання будівельних матеріалів на загальну суму постачання 204913,9 грн. в т.ч. ПДВ 34152,32 грн. тому оскаржується саме донарахування податкового зобов`язання на суму 87000 гривень 42 копійки (121152,74 грн. 34152,32 грн.) та за штрафними (фінансовими) санкціями 21750 гривень 11 копійок (87000,42 грн.*25%) на загальну суму 108750 гривень 53 копійки.

Щодо прийнятого податкового повідомлення-рішення №5 від 17.06.2025 згідно якого застосовано штрафні (фінансові) санкції за відсутність реєстрацій податкових накладних в розмірі 30470 гривень 64 копійки. Враховуючи твердження позивача щодо відсутності у нього факту заниження ПДВ по операціям з придбання будівельних матеріалів, випливає і відсутність у Позивача обов`язку реєструвати податкові накладні в ЄРПН на суму цього ПДВ. Слід врахувати, що згідно розрахунку до ППР №5 від 17.06.2025 суму штрафних санкцій в розмірі 5% нараховувалось без врахування господарських операцій з придбання будівельних матеріалів за 2018 рік та те, що штрафна санкція за відсутність реєстрації нараховується на суму постачання ТМЦ без ПДВ в розмірі не більше 3400 грн. в за місяць, тому позивач оскаржує за даним ППР суму в розмірі 21560, 58 грн.

Щодо прийнятих податкових повідомлень-рішень №5 від 17.06.2025 та №5 від 17.06.2025 згідно яких застосовано штрафні (фінансові) санкції, що застосовуються відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» в розмірі по 24 000 гривень за кожним. На думку позивача, жодного конкретного фактично допущеного позивачем порушення ревізором не зазначається, а здійснюється лише посилання на нормативні акти та дані, що містяться в Інформаційній Системі «Система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій». Будь яких дій з метою перевірки цього питання ревізором не вчинено.

Зазначення в фіскальному чекові даних марки акцизного податку на алкогольні напої, невідповідність такої інформації стосовно вимог Постанови КМУ від 27.12.2010 року № 1251 чи відсутність такої інформації в розрахунковому документі взагалі, ніяким чином не може підтверджувати чи спростовувати факт реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв, не маркованої алкогольної продукції (відповідно до п.226.9 ст. 226 ПК України) або факт реалізації з підробленими паперовими марками акцизного податку

Як обгартовував позивач, ні п.226.9 ст. 226 ПК України ні Положення затвердженого Постановою КМУ від 27.12.2010 року № 1251 не містить норми, згідно якої інформація в ІС ««Система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій» чи навіть в фіскальному чекові відносно марки акцизного податку достатньо для висновку про реалізацію підакцизних товарів, що є фальсифікованими, або немаркованими, або з підробленими паперовими марками акцизного податку.

Щодо прийнятих Вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5 від 17.06.2025 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 386193 грн. 66 коп. та Рішення №5 від 17.06.2025 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 193096 гривень 83 копійки. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що в Акті перевірки викладені порушення фактично є припущеннями представників відповідача. Водночас, на підтвердження наявності порушення ні до акту перевірки ні до Відзиву не долучено жодного належного та допустимого доказу. Наявність порушень зводиться лише до вказівки про їх наявність в Акті перевірки без посилань на підставі яких первинних документів встановлено порушення, не наведено їх перелік. Суми донарахованих зобов`язань ревізором обраховано виходячи із довільних міркувань, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та реальних показників діяльності Позивача.

Протилежна позиція контролюючого органу є необґрунтованим втручанням у господарську автономію платника податків і виходить за межі його компетенції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року прийнято позовну заяву до судового розгляду та провадження у справі за даним позовом відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

05.08.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 111-129, т.2/, відповідно до якої відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Зазначав, що документальною плановою виїзною перевіркою встановлені порушення ФОП ОСОБА_1 : 1) пп.16.1.2 п.16.1 ст.16 п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), наказ Міндоходів від 16.09.2013 року №481 зареєстрований у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за №1686/24218 «Про затвердження форми Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи- підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність та Порядку її ведення» та ст.128 п.6 Господарського Кодексу України №436-ІV від 16.01.2003 із змінами та доповненнями, а саме неналежне ведення книги обліку доходів та витрат, що призвело до включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2018, 2019, 2020 роки перекручених даних в зв`язку з заниженням суми одержаного доходу та завищенням вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, що призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу у сумі 2155203,43 грн., а саме за 2018 рік у сумі 439279,39грн., за 2019 рік у сумі 926573,69грн., за 2020 рік у сумі 789350,35 грн.; 2) п.177.2 пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 387936,62 грн. у т.ч. за 2018 рік у сумі 79070,29грн., за 2019 рік у сумі 166783,27грн., за 2020 рік у сумі 142083,06грн.; 3) п.2 частини першої ст.7 та частини 5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VІ (із змінами та доповненнями) у результаті чого занижено єдиний внесок у сумі 386193,66 грн. у т.ч. за 2018 рік у сумі 96641,47грн., за 2019 рік у сумі 140428,68грн., за 2020 рік у сумі 149123,51 грн.; 4) абзац третій частини восьмої статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, а саме ФОП ОСОБА_1 несвоєчасно сплачено в 2018 році авансові платежі з ЄСВ; 5) пп.49.18.1. п.49.18 ст.49, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), а саме несвоєчасно подано податкові декларації з податку на додану вартість за лютий, березень, травень 2022 року. Згідно пп. 69.1 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755 -VІ (із змінами та доповненнями) штрафні санкції не застосовуються; 6) пп. 14.1.36, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, пп. 44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п. 198.5, ст. 198, п. 198.6 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 374728 грн., у т.ч. за січень 2018 на суму 8385 грн., березень 2018 на суму 14769 грн., за травень 2018 на суму 400 грн., червень 2018 на суму 186 грн., липень 2018 на суму 72 грн., за серпень 2018 на сум 9082 грн., за жовтень 2018 на суму 9934 грн., за листопад 2018 на суму 1799 грн., за грудень 2018 на суму 550 грн., за лютий 2019 на сумі 2285 грн., за травень 2019 на суму 36 грн., за червень 2019 на суму 106 грн., за липень 2019 на суму 25 грн., за серпень 2019 на суму 49 грн., за вересень 2019 на суму 256 грн., за грудень 2019 на суму 5177 грн., за лютий 2020 на суму 13333 грн., за травень 2020 на суму 73 грн., за червень 2020 на суму 172 грн., за липень 2020 на суму 6162 грн., за серпень 2020 на суму 14488 грн., за вересень 2020 на суму 117 грн., за жовтень 2020 на суму 982 грн., за грудень 2020 на суму 1151 грн., за січень 2021 на суму 11415 грн., за лютий 2021 на суму 4108 грн., за березень 2021 на суму 570 грн., за квітень 2021 на суму 3716 грн., за травень 2021 на суму 1309 грн., за червень 2021 на суму 1294 грн., за липень 2021 на суму 1615 грн., за серпень 2021 на суму 6640 грн., за вересень 2021 на суму 956 грн., за жовтень 2021 на суму 1080 грн., за листопад 2021 на суму 969 грн., за грудень 2021 на суму 1818 грн., за січень 2022 на суму 200636 грн., за лютий 2022 на суму 484 грн., за березень 2022 на суму 3 грн., за квітень 2022 на суму 863 грн., за травень 2022 на суму 1534 грн., за червень 2022 на суму 12069 грн., за липень 2022 на суму 11911 грн., за серпень 2022 на суму 1659 грн., за вересень 2022 на суму 874 грн., за жовтень 2022 на суму 962 грн., за листопад 2022 на суму 953 грн., за грудень 2022 на суму 1174 грн., за січень 2023 на суму 3571 грн., за лютий 2023 на суму 6085 грн., за березень 2023 на суму 1586 грн., за квітень 2023 на суму 2694 грн., за травень 2023 на суму 2591 грн.; 7) пп. «г» п. 198.5 ст. 198, п.201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), а саме відсутня реєстрація податкових накладних в ЄРПН на загальну суму обсягу постачання (без податку на додану вартість) 798 074,03 грн., у т.ч. за січень 2018 на суму 41924,80 грн., березень 2018 на суму 73845,83 грн., за травень 2018 на суму 2000,00 грн., червень 2018 на суму 930,00 грн., липень 2018 на суму 360,00 грн., за серпень 2018 на сум 3747,00 грн., за жовтень 2018 на суму 49669,09 грн., за листопад 2018 на суму 8993,63 грн., за грудень 2018 на суму 2750,00 грн., за лютий 2019 на сумі 11423,33 грн., за травень 2019 на суму 178 грн., за червень 2019 на суму 532,45 грн., за липень 2019 на суму 124,80 грн., за серпень 2019 на суму 243,00 грн., за вересень 2019 на суму 1281,90 грн., за грудень 2019 на суму 25887,24 грн., за лютий 2020 на суму 66666,67 грн., за травень 2020 на суму 364,50 грн., за червень 2020 на суму 860,00 грн., за липень 2020 на суму 30806,33 грн., за серпень 2020 на суму 72441,39 грн., за вересень 2020 на суму 586,20 грн., за січень 2021 на суму 57075,01 грн., за березень 2021 на суму 2848,58 грн., за квітень 2021 на суму 18581,60 грн., за травень 2021 на суму 6546,35 грн., за червень 2021 на суму 6468,50 грн., за липень 2021 на суму 8075,60 грн., за серпень 2021 на суму 33201,94 грн., за вересень 2021 на суму 4777,80 грн., за жовтень 2021 на суму 5397,87 грн., за листопад 2021 на суму 4844,98 грн., за грудень 2021 на суму 9088,75 грн., за січень 2022 на суму 1146,60 грн., за лютий 2022 на суму 2418,97 грн., за березень 2022 на суму 13,78 грн., за квітень 2022 на суму 4312,97 грн., за травень 2022 на суму 7669,88 грн., за червень 2022 на суму 60343,95 грн., за липень 2022 на суму 59555,90 грн., за серпень 2022 на суму 8292,68 грн., за вересень 2022 на суму 4369,00 грн., за жовтень 2022 на суму 4811,10 грн., за листопад 2022 на суму 4767,40 грн., за грудень 2022 на суму 5868,07 грн., за січень 2023 на суму 17856,86 грн., за лютий 2023 на суму 29771,28 грн., за березень 2023 на суму 7927,60 грн., за квітень 2023 на суму 13472,35 грн., за травень 2023 на суму 12952,50 грн.;

8) п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), а саме порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних; 9) п.п.1.1, п.п.1.2, п.п.1.4,п.п1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) у результаті чого занижено податкове зобов`язання по військовому збору у сумі 32328,06грн. в т.ч. 6589,19 грн. за 2018 рік, 13898,61 грн. за 2019 рік, 11840,26 грн. за 2020 рік; 10) 49.21 та підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 розділу II, пункту 223.2 статті 223 розділу VI Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті несвоєчасного подання декларацій акцизного податку до ГУ ДПС у Полтавській області за лютий 2022, фактично подано 22.03.2022 (реєстраційний номер ), тоді як граничний термін подання 21.03.2022. Штрафні санкції не застосовуються у відповідності до пункту 69.1 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755 -VІ (із змінами та доповненнями). 11) п.п. 226.3, п.п. 226.7, п.п. 226.9 ст.226 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами та доповненнями), а саме реалізація у 2 місцях алкогольних напоїв, що вважаються не маркованими (без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку) на суму 272,7 грн.; 12) п.7 ст.3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 №265/95-ВР в редакції Закону України від 01.06.2000 №1776-ІІІ із змінами та доповненнями, а саме встановлено не подання до контролюючих органів по дротових або бездротових каналах зв`язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані в перевіряємому періоді з 01.01.2018 по 31.12.2023.

Відповідач обґрунтовував висновки Акту перевірки, зазначаючи про те, що перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 відповідно до видаткових накладних, податкових накладних, банківських виписок, актів звірок на протязі 2018 року було придбано продукції (безалкогольні напої, алкогольні напої, тютюнові вироби та інші промтовари які були придбані для подальшої реалізації) на загальну суму 2641712,83грн. (без ПДВ), в т.ч: товар оплачений в готівковій та безготівковій формі у загальній сумі 2738787,34грн. (без ПДВ); В процесі проведення перевірки проведено аналіз придбаної продукції за кодами УКТЗЕД відповідно до податкових накладних зареєстрованих в ЄРПН контрагентами постачальниками ФОП ОСОБА_1 (дана продукція включена самозайнятою особою до складу податкового кредиту з ПДВ у відповідні звітні податкові періоди) і реалізованої продукції через РРО кінцевому споживачу відповідно до фіскальних касових чеків та зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних за кодами УКТЗЕД ФОП ОСОБА_1 (дана продукція включена самозайнятою особою до складу податкового зобов`язання з ПДВ у відповідні звітні податкові періоди).

Відповідно до даних перевірки залишки продукції придбаної в 2018 році (безалкогольні напої, алкогольні напої, тютюнові вироби та інші промтовари які були придбані для подальшої реалізації) станом на 31.12.2018 складали в сумі 925195,65 грн. (без ПДВ). Відповідно до даних перевірки залишки продукції придбаної в 2019 році (безалкогольні напої, алкогольні напої, тютюнові вироби та інші промтовари які були придбані для подальшої реалізації) станом на 31.12.2019 складали в сумі 2363079,29грн. (без ПДВ). Відповідно до даних перевірки залишки продукції придбаної в 2020 році (безалкогольні напої, алкогольні напої, тютюнові вироби та інші промтовари які були придбані для подальшої реалізації) станом на 31.12.2020 складали в сумі 1811531,11грн. (без ПДВ).

Товар який придбаний в 2020 році і лічиться на залишку станом на 31.12.2020 в сумі 1811531,11грн. (без ПДВ), в т.ч.: товар не оплачений контрагентам (лічиться заборгованість) в сумі 781791,98грн. (без ПДВ); товар оплачений в готівковій та безготівковій формі у загальній сумі 1029739,13грн. (без ПДВ).

Всього за товар придбаний та частково реалізований в 2018, 2019 та 2020 роках оплачено контрагентам за товар, який лічиться на залишку. Отже, на думку відповідача, ФОП ОСОБА_1 мав право для включення до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2018, 2019 та 2020 роки товар.

У зв`язку з чим відповідача констатував про порушення позивачем пп.16.1.2 п.16.1 ст.16 п.177.10 ст.177 ПК України, наказу Міндоходів від 16.09.2013 року №481 зареєстрований у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за №1686/24218 «Про затвердження форми Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність та Порядку її ведення» та ст.128 п.6 Господарського Кодексу України №436-ІV від 16.01.2003, а саме неналежне ведення книги обліку доходів та витрат, що призвело до включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2018, 2019, 2020 роки перекручених даних в зв`язку з заниженням суми одержаного доходу та завищенням вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, що призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу у сумі 2155203,43грн., а саме за 2018 рік у сумі 439279,39грн., за 2019 рік у сумі 926573,69грн., за 2020 рік у сумі 789350,35грн.; п.177.2 пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 387936,62 грн. у т.ч. за 2018 рік у сумі 79070,29грн., за 2019 рік у сумі 166783,27грн., за 2020 рік у сумі 142083,06грн..

Вказані порушення призвели до порушення позивачем вимог п.2 частини першої ст.7 та частини 5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VІ (із змінами та доповненнями) у результаті чого занижено єдиний внесок у сумі 386193,66 грн. у т.ч. за 2018 рік у сумі 96641,47грн., за 2019 рік у сумі

140428,68грн., за 2020 рік у сумі 149123,51 грн., а також вимог п.п.1.1, п.п.1.2, п.п.1.4,п.п1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» ПК України у результаті чого занижено податкове зобов`язання по військовому збору у сумі 32328,06 грн. в т.ч. 6589,19 грн. за 2018 рік, 13898,61 грн. за 2019 рік, 11840,26 грн. за 2020 рік.

Також, ФО-П ОСОБА_1 не надано документального підтвердження використання придбаних будівельних матеріалів, сантехнічних виробів, інструментів та господарських товарів у господарській діяльності та/або наявності їх на залишках станом на 31.12.2023. Враховуючи викладене, відповідачем було зроблено висновок про придбання з одночасним включенням ПДВ до складу податкового кредиту товарно-матеріальних цінностей, які використано в операціях, що не є господарською діяльністю ФО-П Четвероус С.О., що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ.

Окремо зазначено, що за результатами проведеного вибіркового аналізу ФОП ОСОБА_1 встановлено факти реалізації алкогольної продукції з марками акцизного податку, що марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого КМУ від 27.12.2010 року № 1251, відповідно до якого здійснюються маркування алкогольних напоїв.

Таким чином, порушено вимоги пп. 226.7 ст. 226 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) - «Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв», пп. 226.3, 226.9 ст.226 ПК України та абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами та доповненнями) - «Алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством». Відповідальність передбачена п.п. 11 п. 2 ст. 73 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах, та пального» №3817-IX від 18.06.2024 , а саме до суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в таких розмірах: у разі виробництва та/або зберігання, та/або транспортування, та/або реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, без паперових марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими паперовими марками акцизного податку (крім випадків, передбачених законодавством, та випадків, якщо маркування марками акцизного податку таких алкогольних напоїв не передбачено зовнішньоекономічним договором (контрактом) - 200 відсотків вартості таких товарів (продукції), але не менше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Відповідно ст. 8 Закону України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», з 01 січня 2025 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8000,00 грн.

11.08.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача, наголошуючи на раніше наведених аргументах, просив суд задовольнити позов /а.с. 3-15, т.3/.

27 серпня 2025 року надійшли додаткові пояснення представника позивача /а.с. 26-35, т.3/.

28 серпня 2025 року надійшли додаткові пояснення представника відповідача /а.с. 117-123, т.3/.

В ході підготовчого засідання, призначеного на 02.09.2025, судом протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши вступне слово представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична-особа підприємець. Види діяльності по КВЕД: 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 73.11 Рекламні агентства 47.11 Основна Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

ГУ ДПС у Полтавській області було проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2023, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиного внеску) за період з 01.01.2016 по 31.12.2023.

Порядок та підстави проведення перевірки позивачем під сумнів не ставляться.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт від 12.05.2025 № 6320/16-31-24-05-01/ /надалі по тексту акт перевірки; а.с. 347-208, т.1/, згідно висновку якого встановлено порушення:

1) пп.16.1.2 п.16.1 ст.16 п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), наказ Міндоходів від 16.09.2013 року №481 зареєстрований у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за №1686/24218 «Про затвердження форми Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи- підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність та Порядку її ведення» та ст.128 п.6 Господарського Кодексу України №436-ІV від 16.01.2003 із змінами та доповненнями, а саме неналежне ведення книги обліку доходів та витрат, що призвело до включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2018, 2019, 2020 роки перекручених даних в зв`язку з заниженням суми одержаного доходу та завищенням вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, що призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу у сумі 2155203,43 грн, а саме за 2018 рік у сумі 439279,39 грн, за 2019 рік у сумі 926573,69 грн, за 2020 рік у сумі 789350,35 грн;

2) п.177.2 пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 387936,62 грн. у т.ч. за 2018 рік у сумі 79070,29грн., за 2019 рік у сумі 166783,27грн., за 2020 рік у сумі 142083,06 грн;

3) п.2 частини першої ст.7 та частини 5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VІ (із змінами та доповненнями) у результаті чого занижено єдиний внесок у сумі 386193,66 грн. у т.ч. за 2018 рік у сумі 96641,47 грн, за 2019 рік у сумі 140428,68 грн, за 2020 рік у сумі 149123,51 грн;

4) абзац третій частини восьмої статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, а саме ФОП ОСОБА_1 несвоєчасно сплачено в 2018 році авансові платежі з ЄСВ;

5) пп.49.18.1. п.49.18 ст.49, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), а саме несвоєчасно подано податкові декларації з податку на додану вартість за лютий, березень, травень 2022 року. Згідно пп. 69.1 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755 -VІ (із змінами та доповненнями) штрафні санкції не застосовуються;

6) пп. 14.1.36, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, пп. 44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п. 198.5, ст. 198, п. 198.6 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 374728 грн, у т.ч. за січень 2018 на суму 8385 грн, березень 2018 на суму 14769 грн, за травень 2018 на суму 400 грн, червень 2018 на суму 186 грн, липень 2018 на суму 72 грн, за серпень 2018 на сум 9082 грн, за жовтень 2018 на суму 9934 грн, за листопад 2018 на суму 1799 грн, за грудень 2018 на суму 550 грн, за лютий 2019 на сумі 2285 грн, за травень 2019 на суму 36 грн, за червень 2019 на суму 106 грн, за липень 2019 на суму 25 грн, за серпень 2019 на суму 49 грн, за вересень 2019 на суму 256 грн, за грудень 2019 на суму 5177 грн, за лютий 2020 на суму 13333 грн, за травень 2020 на суму 73 грн, за червень 2020 на суму 172 грн, за липень 2020 на суму 6162 грн, за серпень 2020 на суму 14488 грн, за вересень 2020 на суму 117 грн, за жовтень 2020 на суму 982 грн, за грудень 2020 на суму 1151 грн, за січень 2021 на суму 11415 грн, за лютий 2021 на суму 4108 грн, за березень 2021 на суму 570 грн, за квітень 2021 на суму 3716 грн, за травень 2021 на суму 1309 грн, за червень 2021 на суму 1294 грн, за липень 2021 на суму 1615 грн, за серпень 2021 на суму 6640 грн, за вересень 2021 на суму 956 грн, за жовтень 2021 на суму 1080 грн, за листопад 2021 на суму 969 грн, за грудень 2021 на суму 1818 грн, за січень 2022 на суму 200636 грн, за лютий 2022 на суму 484 грн, за березень 2022 на суму 3 грн, за квітень 2022 на суму 863 грн, за травень 2022 на суму 1534 грн, за червень 2022 на суму 12069 грн, за липень 2022 на суму 11911 грн, за серпень 2022 на суму 1659 грн, за вересень 2022 на суму 874 грн, за жовтень 2022 на суму 962 грн, за листопад 2022 на суму 953 грн, за грудень 2022 на суму 1174 грн, за січень 2023 на суму 3571 грн, за лютий 2023 на суму 6085 грн, за березень 2023 на суму 1586 грн, за квітень 2023 на суму 2694 грн., за травень 2023 на суму 2591 грн;

7) пп. «г» п. 198.5 ст. 198, п.201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), а саме відсутня реєстрація податкових накладних в ЄРПН на загальну суму обсягу постачання (без податку на додану вартість) 798 074,03 грн, у т.ч. за січень 2018 на суму 41924,80 грн, березень 2018 на суму 73845,83 грн, за травень 2018 на суму 2000,00 грн, червень 2018 на суму 930,00 грн, липень 2018 на суму 360,00 грн, за серпень 2018 на сум 3747,00 грн, за жовтень 2018 на суму 49669,09 грн, за листопад 2018 на суму 8993,63 грн, за грудень 2018 на суму 2750,00 грн, за лютий 2019 на сумі 11423,33 грн, за травень 2019 на суму 178 грн, за червень 2019 на суму 532,45 грн, за липень 2019 на суму 124,80 грн, за серпень 2019 на суму 243,00 грн, за вересень 2019 на суму 1281,90 грн, за грудень 2019 на суму 25887,24 грн, за лютий 2020 на суму 66666,67 грн, за травень 2020 на суму 364,50 грн, за червень 2020 на суму 860,00 грн, за липень 2020 на суму 30806,33 грн, за серпень 2020 на суму 72441,39 грн, за вересень 2020 на суму 586,20 грн, за січень 2021 на суму 57075,01 грн, за березень 2021 на суму 2848,58 грн, за квітень 2021 на суму 18581,60 грн, за травень 2021 на суму 6546,35 грн, за червень 2021 на суму 6468,50 грн, за липень 2021 на суму 8075,60 грн, за серпень 2021 на суму 33201,94 грн, за вересень 2021 на суму 4777,80 грн, за жовтень 2021 на суму 5397,87 грн, за листопад 2021 на суму 4844,98 грн, за грудень 2021 на суму 9088,75 грн, за січень 2022 на суму 1146,60 грн, за лютий 2022 на суму 2418,97 грн, за березень 2022 на суму 13,78 грн, за квітень 2022 на суму 4312,97 грн, за травень 2022 на суму 7669,88 грн, за червень 2022 на суму 60343,95 грн, за липень 2022 на суму 59555,90 грн, за серпень 2022 на суму 8292,68 грн, за вересень 2022 на суму 4369,00 грн, за жовтень 2022 на суму 4811,10 грн, за листопад 2022 на суму 4767,40 грн, за грудень 2022 на суму 5868,07 грн, за січень 2023 на суму 17856,86 грн, за лютий 2023 на суму 29771,28 грн, за березень 2023 на суму 7927,60 грн, за квітень 2023 на суму 13472,35 грн, за травень 2023 на суму 12952,50 грн;

8) п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), а саме порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних;

9) п.п.1.1, п.п.1.2, п.п.1.4,п.п1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) у результаті чого занижено податкове зобов`язання по військовому збору у сумі 32328,06 грн в т.ч. 6589,19 грн за 2018 рік, 13898,61 грн за 2019 рік, 11840,26 грн за 2020 рік;

10) 49.21 та підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 розділу II, пункту 223.2 статті 223 розділу VI Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті несвоєчасного подання декларацій акцизного податку до ГУ ДПС у Полтавській області за лютий 2022, фактично подано 22.03.2022 (реєстраційний номер ), тоді як граничний термін подання 21.03.2022.

Штрафні санкції не застосовуються у відповідності до пункту 69.1 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755 -VІ (із змінами та доповненнями).

11) п.п. 226.3, п.п. 226.7, п.п. 226.9 ст.226 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами та доповненнями), а саме реалізація у 2 місцях алкогольних напоїв, що вважаються не маркованими (без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку) на суму 272,7 грн;

12) п.7 ст.3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 №265/95-ВР в редакції Закону України від 01.06.2000 №1776-ІІІ із змінами та доповненнями, а саме встановлено не подання до контролюючих органів по дротових або бездротових каналах зв`язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані в перевіряємому періоді з 01.01.2018 по 31.12.2023.

Не погодившись з актом перевірки, позивач направив до Головного управління ДПС у Полтавській області заперечення на такий акт разом з доданими документами, що отримано контролюючим органом 30.05.2025 /а.с. 209-217, т.1/.

За результатами розгляду таких заперечень відповідачем складено лист від 12.06.2025 №18753/6/16-31-24-05-07, відповідно до якого заперечення залишено без задоволення, а акт перевірки без змін /а.с. 218-227, т.1/.

На підставі висновків акта перевірки ГУ ДПС у Полтавській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.06.2025:

№ 5, яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 449400,01 грн, з них: за податковим зобов`язанням 387936,62 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 61463,39 грн;

№ 5, яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 37450,01 грн, з них: за податковим зобов`язанням 32328,06 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 5121,95 грн;

№ 5, яким збільшено суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 411938,75 грн, з них: за податковим зобов`язанням 329551,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 82387,75 грн;

№ 5, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за відсутність реєстрацій податкових накладних в розмірі 30470,64 грн;

№ 5, згідно з яким застосовано штрафні (фінансові) санкції, що застосовуються відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» в розмірі 24000 грн;

№ 5, відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції, що застосовуються відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» в розмірі 24000 грн;

а також вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області № Ф-5 від 17.06.2025 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині, на суму 386193,66 грн;

та рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 5 від 17.06.2025 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині, на суму 193096,83 грн /а.с. 228-246, т.1/.

Позивач звернувся до суду з цим позовом, вважаючи свої права порушеними:

податковими повідомленнями-рішеннями від 17.06.2025 № 5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 44855978 грн, з них: за податковим зобов`язанням 387264,44 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 61295,34 грн; № 5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 37379,99 грн, з них: за податковим зобов`язанням 32272,04 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 5107,95 грн; № 5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 10875053 грн, з них: за податковим зобов`язанням 87000,42 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 21750,11 грн; № 5 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій за відсутність реєстрацій податкових накладних в розмірі 21560,85 грн; № 5, відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції, що застосовуються відповідно до Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального в розмірі 24000 грн; № 5 від 17.06.2025, відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції, що застосовуються відповідно до Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального в розмірі 24000 грн; Вимогою про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області № Ф-5 від 17.06.2025 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині, на суму 385372,10 грн; Рішення № 5 від 17.06.2025 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині, на суму 192686,05 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначено нормами Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

1. Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню від 17.06.2025 № 5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 44855978 грн, з них: за податковим зобов`язанням 387264,44 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 61295,34 грн, суд виходить з наступного.

Спірним податковим повідомленням-рішенням від 17.06.2025 № 5 збільшено суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 449400,01 грн, з них: за податковим зобов`язанням 387936,62 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 61463,39 грн.

Суд наголошує, що позивач частково погодився із наявністю факту заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 3734,35 грн за рахунок заниження загального оподатковуваного доходу за 2018 рік на цю ж суму, тому позивач частково погоджується із ППР № 5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування за 2018 рік на загальну суму 840,23 грн, з них: за податковим зобов`язанням 672,18 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 168,05 грн.

В іншій частині ППР № 5, згідно якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 448 559 гривень 78 копійок, з них: за податковим зобов`язанням - 387264 гривні 44 копійки та за штрафними (фінансовими) санкціями - 61 295 гривень 34 копійки позивач не погоджується.

Підставою для винесення такого рішення послугували висновки контролюючого органу, що платником порушено:

пп.16.1.2 п.16.1 ст.16 п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), наказ Міндоходів від 16.09.2013 №481 зареєстрований у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року за №1686/24218 «Про затвердження форми Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи- підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність та Порядку її ведення» та ст.128 п.6 Господарського Кодексу України №436-ІV від 16.01.2003 із змінами та доповненнями, а саме неналежне ведення книги обліку доходів та витрат, що призвело до включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2018, 2019, 2020 роки перекручених даних в зв`язку з заниженням суми одержаного доходу та завищенням вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, що призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу у сумі 2155203,43 грн, а саме за 2018 рік у сумі 439279,39 грн, за 2019 рік у сумі 926573,69 грн, за 2020 рік у сумі 789350,35 грн;

п.177.2 пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 387936,62 грн, у т.ч. за 2018 рік у сумі 79070,29 грн., за 2019 рік у сумі 166783,27 грн, за 2020 рік у сумі 142083,06 грн.

Так, відповідачем зауважено, що відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік (04.02.2019 №) ФОП ОСОБА_1 задекларовано суму одержаного доходу:

- від роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами в сумі 3091545,02 грн. Відповідно до даних перевірки сума одержаного доходу від роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами склала 2556071,56 грн., перевіркою встановлено завищення суми одержаного доходу від роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами в сумі 535473,46 грн.

Отримано доходу від реалізації продукції кінцевому споживачу через РРО в сумі 3220354,87 грн. 153069,00 (акциз) 511214,31 (ПДВ) = 2556071,56 грн. - від надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна в сумі 76750,00 грн. Відповідно до даних перевірки сума одержаного доходу від надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна склала 80250,00 грн., перевіркою встановлено заниження суми одержаного доходу від надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна в сумі 3500,00 грн. (перелік контрагентів, від яких було отримано дохід висвітлено в таблиці Акту перевірки); - від надання інших допоміжних комерційних послуг сума отриманого доходу взагалі не декларувалась. Відповідно до даних перевірки сума одержаного доходу від надання інших допоміжних комерційних послуг склала 535707,81 грн., перевіркою встановлено заниження суми одержаного доходу від надання інших допоміжних комерційних послуг в сумі 535707,81 грн. (перелік контрагентів, від яких було отримано дохід висвітлено в таблиці Акту перевірки).

Відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік (05.02.2020 №) ФОП ОСОБА_1 задекларовано суму одержаного доходу:

- від роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами в сумі 5375397,82 грн. Відповідно до даних перевірки сума одержаного доходу від роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами склала 4927770,54 грн., перевіркою встановлено завищення суми одержаного доходу від роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами в сумі 447627,28 грн.; Отримано доходу від реалізації продукції кінцевому споживачу через РРО в сумі 6191597,65 грн. 278273,00 (акциз) 985554,11 (ПДВ) = 4927770,54 грн. - від надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна в сумі 113535,72 грн. Відповідно до даних перевірки сума одержаного доходу від надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна склала 113535,72 грн., перевіркою повноти декларування сум отриманого доходу від надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна порушень не встановлено. - від надання інших допоміжних комерційних послуг сума отриманого доходу взагалі не декларувалась. Відповідно до даних перевірки сума одержаного доходу від надання інших допоміжних комерційних послуг склала 614795,24 грн., перевіркою встановлено заниження суми одержаного доходу від надання інших допоміжних комерційних послуг в сумі 614795,24 грн. (перелік контрагентів, від яких було отримано дохід висвітлено в таблиці Акту перевірки).

Проведеною перевіркою відображених показників у рядку «усього» колонок 5, 6, 7, 8 додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи за період з 01.01.2018 по 31.12.2023 «вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю» у загальній сумі 68306195,75 грн. на підставі таких документів: податкові декларації про майновий стан і доходи за 2018 - 2023 роки (з додатками), книга обліку доходів і витрат, банківські виписки, фіскальні чеки, податкові накладні, видаткові накладні, прибуткові касові ордери, акти виконаних робіт та ін., встановлено його завищення в сумі 1 984 301,12 грн. у тому числі за 2018 рік у сумі 435545,04 грн., за 2019 рік у сумі 759405,73 грн., за 2020 рік у сумі 789350,35 грн.

1. Завищення суми вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю за 2018 рік в сумі 435545,04 грн. відбулося по причині завищення вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції в сумі 435545,04 грн.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 відповідно до видаткових накладних, податкових накладних, банківських виписок, актів звірок на протязі 2018 року було придбано продукції (безалкогольні напої, алкогольні напої, тютюнові вироби та інші промтовари які були придбані для подальшої реалізації) на загальну суму 2641712,83грн. (без ПДВ), в т.ч: товар оплачений в готівковій та безготівковій формі у загальній сумі 2738787,34грн. (без ПДВ). В процесі проведення перевірки проведено аналіз придбаної продукції за кодами УКТЗЕД відповідно до податкових накладних зареєстрованих в ЄРПН контрагентами постачальниками ФОП ОСОБА_1 (дана продукція включена самозайнятою особою до складу податкового кредиту з ПДВ у відповідні звітні податкові періоди) і реалізованої продукції через РРО кінцевому споживачу відповідно до фіскальних касових чеків та зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних за кодами УКТЗЕД ФОП ОСОБА_1 (дана продукція включена самозайнятою особою до складу податкового зобов`язання з ПДВ у відповідні звітні податкові періоди). Відповідно до даних перевірки залишки продукції придбаної в 2018 році (безалкогольні напої, алкогольні напої, тютюнові вироби та інші промтовари які були придбані для подальшої реалізації) станом на 31.12.2018 складали в сумі 925195,65 грн. (без ПДВ).

Товар який придбаний в 2018 році і лічиться на залишку станом на 31.12.2018 в сумі 925195,65 грн. (без ПДВ), в т.ч.: - товар оплачений в готівковій та безготівковій формі у загальній сумі 925195,65 грн. (без ПДВ).

Всього за товар придбаний та частково реалізований в 2018 році оплачено контрагентам 3286544,81 грн. (без ПДВ), в т.ч. 2738787,34 грн. (без ПДВ) за товар який лічиться на залишку. Отже за твердженням відповідача ФОП ОСОБА_1 мав право для включенна до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2018 рік товар в сумі 1813591,69 грн. (2738787,34 925195,65 = 1813591,69). Відповідно до даних додатку №2 (розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих само зайнятою особою) до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік ФОП ОСОБА_1 віднесено до вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2018 рік товар на суму 2249136,73 грн., в результаті чого завищено вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2018 рік на суму 435545,04 грн. за рахунок включення до його вартості сум товарно матеріальних цінностей за які проведено оплата постачальникам продукції, але сама продукція не реалізована та лічиться на залишку.

Враховуючи вищевказане ФОП ОСОБА_1 порушено п.177.2 пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями).

2) завищення суми вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю за 2019 рік в сумі 759405,73 грн відбулося по причині заниження витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату в сумі 261678,86 грн та завищення вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції в сумі 1021084,59 грн.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 відповідно до видаткових накладних, податкових накладних, банківських виписок, актів звірок на протязі 2019 року було придбано продукції (безалкогольні напої, алкогольні напої, тютюнові вироби та інші промтовари які були придбані для подальшої реалізації) на загальну суму 5678902,25 грн. (без ПДВ), в т.ч: товар оплачений в готівковій та безготівковій формі у загальній сумі 4963423,27 грн. (без ПДВ); товар неоплачений контрагентам (лічиться заборгованість) у загальній сумі 715478,98 грн. (без ПДВ).

В процесі проведення перевірки проведено аналіз придбаної продукції за кодами УКТЗЕД відповідно до податкових накладних зареєстрованих в ЄРПН контрагентами постачальниками ФОП ОСОБА_1 (дана продукція включена самозайнятою особою до складу податкового кредиту з ПДВ у відповідні звітні податкові періоди) і реалізованої продукції через РРО кінцевому споживачу відповідно до фіскальних касових чеків та зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних за кодами УКТЗЕД ФОП ОСОБА_1 (дана продукція включена самозайнятою особою до складу податкового зобов`язання з ПДВ у відповідні звітні податкові періоди). Відповідно до даних перевірки залишки продукції придбаної в 2019 році (безалкогольні напої, алкогольні напої, тютюнові вироби та інші промтовари які були придбані для подальшої реалізації) станом на 31.12.2019 складали в сумі 2363079,29грн. (без ПДВ).

Товар який придбаний в 2019 році і лічиться на залишку станом на 31.12.2019 в сумі 2363079,29 грн. (без ПДВ), в т.ч.: товар не оплачений контрагентам (лічиться заборгованість) в сумі 715478,98грн. (без ПДВ); товар оплачений в готівковій та безготівковій формі у загальній сумі 1647600,31 грн (без ПДВ).

Всього за товар придбаний та частково реалізований в 2019 році оплачено контрагентам 5956107,93грн. (без ПДВ), в т.ч. 4963423,27грн. (без ПДВ) в т.ч за товар який лічиться на залишку. Отже за твердженням відповідача ФОП ОСОБА_1 мав право для включенна до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2019 рік товар в сумі 3315822,96 грн. (4963423,27 1647600,31= 3315822,96). Відповідно до даних додатку №2 (розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих само зайнятою особою) до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік ФОП ОСОБА_1 віднесено до вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2019 рік товар на суму 4336907,55 грн., в результаті чого завищено вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2019 рік на суму 1021084,59 грн. за рахунок включення до його вартості сум товарно матеріальних цінностей за які проведено оплата постачальникам продукції, але сама продукція не реалізована та лічиться на залишку.

Враховуючи вищевказане ФОП ОСОБА_1 порушено п.177.2 пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями).

3). Завищення суми вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю за 2020 рік в сумі 789350,35 грн. відбулося по причині завищення вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції в сумі 789350,35 грн.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 відповідно до видаткових накладних, податкових накладних, банківських виписок, актів звірок на протязі 2020 року було придбано продукції (безалкогольні напої, алкогольні напої, тютюнові вироби та інші промтовари які були придбані для подальшої реалізації) на загальну суму 7325716,36грн. (без ПДВ), в т.ч: товар оплачений в готівковій та безготівковій формі у загальній сумі 6543924,38грн. (без ПДВ); товар неоплачений контрагентам (лічиться заборгованість) у загальній сумі 781791,98грн. (без ПДВ).

В процесі проведення перевірки проведено аналіз придбаної продукції за кодами УКТЗЕД відповідно до податкових накладних зареєстрованих в ЄРПН контрагентами постачальниками ФОП ОСОБА_1 (дана продукція включена самозайнятою особою до складу податкового кредиту з ПДВ у відповідні звітні податкові періоди) і реалізованої продукції через РРО кінцевому споживачу відповідно до фіскальних касових чеків та зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних за кодами УКТЗЕД ФОП ОСОБА_1 (дана продукція включена самозайнятою особою до складу податкового зобов`язання з ПДВ у відповідні звітні податкові періоди). Відповідно до даних перевірки залишки продукції придбаної в 2020 році (безалкогольні напої, алкогольні напої, тютюнові вироби та інші промтовари які були придбані для подальшої реалізації) станом на 31.12.2020 складали в сумі 1811531,11грн. (без ПДВ).

Товар який придбаний в 2020 році і лічиться на залишку станом на 31.12.2020 в сумі 1811531,11грн. (без ПДВ), в т.ч.: товар не оплачений контрагентам (лічиться заборгованість) в сумі 781791,98грн. (без ПДВ); товар оплачений в готівковій та безготівковій формі у загальній сумі 1029739,13грн. (без ПДВ).

Всього за товар придбаний та частково реалізований в 2020 році оплачено контрагентам 7852709,25 грн (без ПДВ), в т.ч. 6543924,38 грн (без ПДВ) за товар який лічиться на залишку. Отже за твердженням відповідача ФОП ОСОБА_1 мав право для включеня до складу вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2020 рік товар в сумі 5514185,25 грн (6543924,38 грн 1029739,13= 5514185,25 грн). Відповідно до даних додатку №2 (розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих само зайнятою особою) до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік ФОП ОСОБА_1 віднесено до вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2020 рік товар на суму 6303535,60 грн., в результаті чого завищено вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2020 рік на суму 789350,35 грн за рахунок включення до його вартості сум товарно-матеріальних цінностей за які проведено оплата постачальникам продукції, але сама продукція не реалізована та лічиться на залишку.

Підпункт 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлює обов`язок платника податків вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Облік доходів і витрат від виробництва та реалізації власної сільськогосподарської продукції ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.

Облік доходів і витрат від здійснення діяльності з роздрібної торгівлі пальним, з роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, яка здійснюється за адресою місця роздрібної торгівлі пальним, ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.

Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктом 177.4.5 статті 177.4 статті 177 наведеного Кодексу передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;

документально не підтверджені витрати;

витрати, щодо яких за сукупністю умов здійснення операції є підстави вважати, що наявні обставини (факти) свідчать про її здійснення з метою надання неправомірної вигоди службовій особі (у тому числі службовій особі іноземної держави);

витрати, які контролюючий орган не враховує (не визнає) внаслідок того, що відповідно до законодавства встановлено, що операція здійснена від імені та/або в інтересах платника податку з метою надання неправомірної вигоди під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 369, 369-2 Кримінального кодексу України, прямо чи опосередковано (через третіх осіб), незалежно від розміру неправомірної вигоди.

Для цілей застосування абзацу шостого цього підпункту при розгляді обставин (фактів), пов`язаних з відповідною операцією, що можуть свідчити про її здійснення з метою надання неправомірної вигоди службовій особі, враховуються фактичні дії сторін операції та фактичні обставини здійснення операції відповідно до її суті, а для операції, пов`язаної із службовою особою іноземної держави, також керуються переліком, оприлюдненим на офіційному веб-сайті Національного антикорупційного бюро України відповідно до пункту 12 частини першої статті 16 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України".

Підпунктом 49.18.1. пункту 49.18 статті 49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Порядок надання податкової декларації та строки розрахунків з бюджетом регламентовано пунктом 203.1 статті 203 ПК України. Так, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Згідно з положенням пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як зазначено ревізорами, завищення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю за 2018, 2019, 2020 та 2023 рік відбулося внаслідок завищення вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції на вищевказані суми, за рахунок включення до його вартості сум товарно-матеріальних цінностей, за які проведена оплата постачальникам, але сама продукція не реалізована та лічиться на залишку.

Так в Акті перевірки в п.1.18 зазначено, що в процесі проведення перевірки проведено аналіз придбаної продукції за кодами УКТ ЗЕД відповідно до податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН контрагентами постачальниками ФОП ОСОБА_1 (дана продукція включена самозайнятою особою до складу податкового кредиту з ПДВ у відповідні звітні періоди) і реалізованої продукції через РРО кінцевому споживачу відповідно до фіскальних касових чеків та зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних за кодами УКТЗЕД ФОП ОСОБА_1 (дана продукція включена самозайнятою особою до складу податкового зобов`язання з ПДВ у відповідні звітні податкові періоди).

Відповідно до даних перевірки залишки продукції (безалкогольні напої, алкогольні напої, тютюнові вироби та інші промтовари які були придбані для подальшої реалізації) станом на: 31.12.2018 складали в сумі 925195,65 грн. без ПДВ; 31.12.2019 складали в сумі 3288274,94 грн. без ПДВ; 31.12.2020 складали в сумі 5099806,05 грн. без ПДВ; 31.12.2021 складали в сумі 6976459,10 грн. без ПДВ; 31.12.2022 складали в сумі 8406996,34 грн. без ПДВ; 31.12.2023 складали в сумі 10988153,81 грн. без ПДВ;

Водночас, суд звертає увагу, що дані в Акті документальної перевірки на ст. 13-16 наведені таблиці, в яких вибірково (без врахування даних по всіх товарах) відображено придбання, реалізація і залишки товарно-матеріальних цінностей за 2018-2023 роки.

Відповідачем не спростовано, що розрахунок залишків продукції під час перевірки здійснений не в кількісному вираженні (штук), а в грошовому (одиниця вимірювання гривня). Розрахунок здійснювався шляхом додавання до обсягу залишку продукції на початок звітного року у гривні обсягу придбаної протягом звітного року продукції у гривні та подальшого віднімання обсягу реалізованої продукції у звітному році у гривні.

Таким чином, слушно зауважено представником позивача, що помилковим є сам розрахунок по товару, здійснений відповідачем під час перевірки, а отже і розмір залишків на кінець кожного наступного року в грошовому виразі починаючи з 2018 року, без врахування залишків, які були перехідними з 2017 року станом на 01.01.2018. В той час, як при складанні Акту документальної перевірки ревізори для підтвердження витрат ФО-П ОСОБА_1 році не проводили повний аналіз діяльності та відповідні первинні документи (зокрема видаткові накладні на отримання товару від постачальників), що не спростовано відповідачем.

Відповідач проводить підрахунок витрат виходячи із кількості залишків продукції, проводить її обрахунок виключно в межах календарного року, без коригування на суми (збільшення суми витрат на оплату продукції чи зменшення суми залишків продукції відповідного року) на суму реалізованого товару кінцевому споживачу, фактичну оплату за який постачальникам Позивачем здійснено в попередньому році, адже вірним є обрахунок витрат виходячи саме із кількості та вартості реалізованого товару, а не того, що знаходиться на залишку.

Зокрема, по коду групи товарів УКТ ЗЕД 2204 за 2018 рік в таблиці вказано, що придбано товару протягом року 67966,11 грн., реалізовано 133220,58 грн., залишок вказаний ревізором 0 грн., хоча насправді повинно стояти мінусове значення (мінус) 65254,47 грн. Аналогічно по коду 2208 повинно бути (мінус) 783462,58 грн. Це свідчить, що відсутність визначення залишку товару на початок року не дає змогу об`єктивно визначити залишки продукції, по даним кодам в 2018 році відбувся більший продаж товару чим придбано, тобто реалізовувався товар придбаний в попередніх роках. Вказана різниця ревізором просто упускається без коригування та їх врахування в поточному році. Аналогічні помилки маються і в кожному наступному році. (2019 рік коди групи товарів УКТ ЗЕД 1601, 1602, 2009, 210, 2204, 2208, 405, 406; 2020 рік коди групи товарів УКТ ЗЕД 1602, 2009, 210, 2204, 2205, 2208, 405, 406).

Окрім іншого, розрахунок зроблений ревізором на сторінці 32 акту перевірки є таким, що протирічить самому собі. Оскільки, спочатку ревізор зазначає про придбання товарів на протязі 2018 року було здійснено на суму 2 641 712,83 грн (без ПДВ) в т.ч. товар оплачений в готівковій та безготівковій формі 2 738 787,34 грн (без ПДВ). Далі зазначає про наявність на залишку станом на 31.12.2018 товару оплаченого в готівковій та безготівковій форму на суму 925 195,65 грн. (без ПДВ). Потім зазначено, що за товар придбаний та частково реалізований в 2018 році оплачено контрагентам 3 286 544,81 грн. (без ПДВ) в т.ч. 2 738 787,34 грн. (без ПДВ) за товар який лічиться на залишку. Далі за 2019 та 2020 рік аналогічно розрахунок містить помилки.

Отже, висновки до яких дійшов відповідач шляхом самостійного та суб`єктивного розрахунку суми понесених платником податку витрат на придбання товарів та самостійного і суб`єктивного розрахунку вартості залишків продукції на кінець відповідного звітного періоду, не відповідає фактичним обставинам справи.

Відтак, суд констатує, що податковим органом вчинено донарахування грошових зобов`язань на підставі нічим не обґрунтованих та у жоден спосіб ані пояснених, ані підтверджених числових показників.

Приклади допущених ревізорами помилок в обрахунках наведені представником позивача в позові - ані спростовані, ані пояснені представником відповідача.

Сам же спосіб обрахунку вибірково - не є коректним, він не здатен врахувати, щонайменш неплатників ПДВ, операції з якими здійснюються через банк; операції з попередньою оплатою, товар за якими надходить з відстрочкою, тощо.

Відповідно до пункту 1.3 розділу І Методики проведення перевірки загальних положень податкового та іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на податкові органи, затвердженої наказом Державної податкової служби України від 09 червня 2023 року № 444, розбіжність - невідповідний (неоднаковий) результат порівняння (співставлення/зіставлення/дослідження) двох або більше джерел однакової (однотипної, ідентичної) інформації та/або даних.

Наведений в акті перевірки розрахунок визначення залишків товару внаслідок застосування вибіркового методу перевірки первинних документів дає помилковий результат вартості залишку товару. Отже, спосіб, який використаний перевіряючими для визначення залишків товарів, та висновки про розбіжність - є помилковими, зробленими на підставі невідомо яких документів і невідомо звідки взятих числових показників.

Вибірковий метод дослідження документів, відсутність інвентаризації залишків, помилки у вихідних даних для розрахунків - свідчать про некоректність висновків та розрахунків відповідача.

Суд наголошує, що висновки про завищення витрат, заниження доходу платником могли мати достовірний характер лише у випадку проведення перевірки документів суцільним методом, а не вибірково; при цьому, проведення інвентаризації залишків товарних запасів було обов`язковим.

Під час перевірки контролюючим органом перевірялися первинні документи саме вибірковим методом, а не суцільним методом, про що зафіксовано в Акті перевірки, внаслідок чого було взагалі неможливо обрахувати чистий оподатковуваний дохід, тобто різницю між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що ФОП ОСОБА_1 було включено до складу витрат за перевіряємий період витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності ним як фізичною особою-підприємцем, або документально не підтверджені витрати.

Внаслідок такого підходу кінцеві суми розрахунку грошових зобов`язань з ПДФО не є належними та обґрунтованими.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

2. Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню від 17.06.2025 №5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 37379,99 грн, з них: за податковим зобов`язанням 32272,04 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 5107,95 грн, а також Вимозі про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-5 від 17.06.2025 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині, на суму 385372,10 грн, а також Рішенню №5 від 17.06.2025 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині, на суму 192686,05 грн, суд виходить з наступного.

Спірним податковим повідомленням рішенням від 17.06.2025 № 5 збільшено суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 37450,01 грн, з них: за податковим зобов`язанням 32328,06 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 5121,95 грн.

Враховуючи, що Позивач частково погодився із наявністю факту заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 3734,35 грн за рахунок заниження загального оподатковуваного доходу за 2018 рік на цю ж суму, тому позивач частково погоджується із ППР № 5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується за результатами річного декларування за 2018 рік на загальну суму 70,02 грн, з них: за податковим зобов`язанням 56,02 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 14,00 грн.

Також спірною вимогою про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області № Ф-5 від 17.06.2025 визначено розмір єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до сплати на суму 386193,66 грн.

В свою чергу, рішенням Головного управління ДПС у Полтавській області № 5 від 17.06.2025 застосовано штрафні санкції за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 193096,83 грн.

Позивач частково погоджується із Вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 821,56 грн та відповідно погоджується із Рішенням №5 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 410,78 грн, що обраховано виходячи із факту заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2018 рік у сумі 3734, 35 грн із яким позивач погодився, як зазначалось вище.

Підставою для винесення відповідачем таких рішень послугували висновки контролюючого органу про порушення позивачем п.2 частини першої ст.7 та частини 5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ у результаті чого занижено єдиний внесок у сумі 386193,66 грн. у т.ч. за 2018 рік у сумі 96641,47 грн., за 2019 рік у сумі 140428,68 грн., за 2020 рік у сумі 149123,51 грн.; п.п.1.1, п.п.1.2, п.п.1.4,п.п1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» ПК України у результаті чого занижено податкове зобов`язання по військовому збору у сумі 32328,06 грн. в т.ч. 6589,19 грн. за 2018 рік, 13898,61 грн. за 2019 рік, 11840,26 грн. за 2020 рік.

Підпунктами 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є:

1) особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу;

2) фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої, другої та четвертої груп;

3) платники єдиного податку третьої групи, крім електронних резидентів (е-резидентів).

Військовий збір для платників збору, зазначених у підпунктах 2 та 3 цього підпункту, встановлюється з 1 січня 2025 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

Об`єктом оподаткування збором є:

1) для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу;

2) для платників, зазначених у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, - щомісячна сума, що дорівнює розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;

3) для платників, зазначених у підпункті 3 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 292 цього Кодексу.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору з доходів платників збору, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставками, визначеними підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету з доходів платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

У взаємозв`язку з викладеним, згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною п`ятою статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

За приписами пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

При цьому, згідно з пунктом 9-21 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" тимчасово за порушення, вчинені у період з початку дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до 1 серпня 2023 року, штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються.

Нарахування податковим органом платнику сум грошових зобов`язань з військового збору та єдиного соціального внеску ґрунтується на тих же висновках податкового органу, що й при нарахуванні податку на доходи фізичних осіб.

Зважаючи на спростування вищенаведених висновків відповідача про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства при нарахуванні податку на доходи фізичних осіб, суд вважає наявними підстави для визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.06.2025 №5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 37379,99 грн, з них: за податковим зобов`язанням 32272,04 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 5107,95 грн, Вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області № Ф-5 від 17.06.2025 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині, на суму 385372,10 грн, а також Рішення № 5 від 17.06.2025 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині, на суму 192686,05 грн.

Відтак, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

3. Надаючи оцінку податковим повідомленням-рішенням від 17.06.2025 №5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 108750,53 грн, з них: за податковим зобов`язанням 87000,42 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 21750,11 грн; №5 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій за відсутність реєстрацій податкових накладних в розмірі 21560,85 грн, суд виходить з наступного.

Спірним податковим повідомленням-рішенням від 17.06.2025 № 5 збільшено суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 411938,75 грн, з них: за податковим зобов`язанням 329551,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 82387,75 грн.

Позивачем зауважено, що за актом перевірки виходячи із вищевикладених обґрунтувань, позивач не погоджується із фактом заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 121152,74 грн за наслідками постачання будівельних матеріалів на загальну суму постачання 726916,01 грн, але згідно розрахунку до ППР №5 ні податкове зобов`язання, ні штрафні санкції на операції за 2018 рік не нараховувались у зв`язку із закінченням строку позовної давності відповідно до ст. 102 ПК України, тому позивач оскаржує суму ПДВ без відповідних сум за 2018 рік.

Враховуючи, що згідно акту перевірки за 2018 рік зазначено про постачання будівельних матеріалів на загальну суму постачання 204913,9 грн. в т.ч. ПДВ 34152,32 грн, тому позивачем оскаржується саме донарахування податкового зобов`язання - на суму 87000 гривень 42 копійки (121152,74 грн. - 34 152,32 грн.) та за штрафними (фінансовими) санкціями - 21750 гривень 11 копійок (87000,42 грн.*25%) на загальну суму 108750 гривень 53 копійки.

В решті ППР №5 від 17.06.2025 позивачем не оскаржується. Так, Позивач частково погоджується з порушеннями викладеними в акті перевірки, зокрема:

- заниженням податкових зобов`язань з ПДВ на суму 2400 грн внаслідок їх не визначення, порушення описаного на стор. 64-66 Акту.

- заниженням податкових зобов`язань з ПДВ за операціями з придбання хлібобулочних виробів, квасу на суму 36062,16 грн, порушення описано на стор. 72- 77 Акту.

- заниженням податкових зобов`язань з ПДВ на суму 199863 грн внаслідок порушення п. 198.5 ст. 198 та п.199.1 ст. 99 ПК України за фактом не нарахування зобов`язань по залишках станом на 01.01.2022 тютюнових виробів, порушення описано на стор. 78-79 Акту.

- завищенням податкового кредиту на суму 15248 грн внаслідок: неправомірного включення до податкового кредиту звітного періоду податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН з порушенням термінів реєстрації на суму 14097 грн та завищенням податкового кредиту за рахунок безпідставного включення сум ПДВ до складу податкового кредиту на суму 1151 грн, опис порушення на стор. 80-83 Акту.

Також спірним податковим повідомленням-рішенням від 17.06.2025 №5, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за відсутність реєстрацій податкових накладних в розмірі 30470,64 грн.

Позивачем наголошено, що згідно розрахунку до ППР №5 від 17.06.2025 суму штрафних санкцій в розмірі 5% нараховувалось без врахування господарських операцій з придбання будівельних матеріалів за 2018 рік та те, що штрафна санкція за відсутність реєстрації нараховується на суму постачання ТМЦ без ПДВ в розмірі не більше 3400 грн за місяць, тому позивач оскаржує за даним ППР суму в розмірі 21560,58 грн.

В іншій частині ППР №5 від 17.06.2025 позивачем не оскаржується в частині зазначених вище порушень.

Статтею 14 ПК України надано визначення наступних понять:

- господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36);

- податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181);

- розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому (підпункт 14.1.231).

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 ПК України.

Згідно з підпунктом а пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

За приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Між позивачем як покупцем та його контрагентами ПП "Поло-Інвестбуд" (35026677), ТОВ "Дако-Груп ЛТД" (40810967), ТОВ "БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОМОВОЙ" (40515472), ТОВ "МІНІМАКСІ" (39519437), ТОВ "ЕЛЕКТРОСВІТ ПЛЮС" (40115098), ТОВ "ЯРІС.СИСТЕМНІ ТЕХНОЛОГІЇ ДИСТРИБУЦІЇ" (41632878), ФОП ОСОБА_2 ), як постачальниками було укладено договори поставки будівельних матеріалів та інструментів /том 2 а.с. 10-22/. Вказані товари було передано позивачу згідно видаткових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи /том 2 а.с. 69-83/.

На виконання умов указаних вище укладених договорів протягом 2018-2023 років постачальниками складено податкові накладні (отримувач (покупець) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ) на будівельні матеріали, інструменти, детальний перелік яких наведено контролюючим органом у таблиці на сторінці 67-72 акту перевірки /том 1 а.с. 100-110/, копії податкових накладних наявні у матеріалах справи /том 2 а.с. 23-68/.

Всі ці податкові накладні були зареєстровані контрагентами позивача - постачальниками (продавцями) в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не заперечується відповідачем.

Жодних зауважень щодо оформлення наданих до перевірки позивачем договорів, первинних документів бухгалтерського обліку, розрахункових документів у контролюючого органу немає.

Позивачем на підставі вказаних податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, включено суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів, про що зазначено в Акті перевірки та що не заперечується учасниками справи.

Відповідач ГУ ДПС у Полтавській області не заперечує правомірність включення позивачем сум податку на додану вартість на підставі описаних вище податкових накладних до податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 відповідних податкових періодів, відповідачем не встановлено порушення в частині завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ по описаним вище податковим накладним, контролюючий орган не ставить під сумнів товарний характер господарських операцій з придбання позивачем будівельних матеріалів та інструментів.

Натомість, висновки акту перевірки ґрунтуються на тому, що перевіркою не встановлено подальшої реалізації та/або їх використання у господарській діяльності платника, наявності товару на залишках, у зв`язку з чим податковий орган вважає, що позивач повинен був скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду (конкретну дату ГУ ДПС у Полтавській області не вказує) і зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації податкових накладну за товарами, придбаними з податком на додану вартість, оскільки такі товари призначаються для використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ в оскаржуваній суми та відповідно нарахування штрафних санкцій не своєчасну реєстрацію податкових накладних по таких товарах.

У позовній заяві позивач пояснив, що будівельні матеріали придбавалися з метою їх використання під час проведення поточних ремонтів у магазинах в межах здійснення господарської діяльності позивача з роздрібної торгівлі.

У постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №826/21979/15 викладено такі висновки щодо застосування норм права: "Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Отже, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

В той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

Проте із визначеного в Податковому кодексі України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.".

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності позивача є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується випискою та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /том 1 а.с. 24/.

Цей клас включає роздрібну торгівлю широким асортиментом товарів, в якому переважають продукти харчування, напої або тютюнові вироби: діяльність неспеціалізованих магазинів, які, крім основної торгівлі продуктами харчування, напоями або тютюновими виробами, також здійснюють торгівлю рядом інших товарів, таких як одяг, меблі, побутові прилади, залізні вироби, косметичні засоби тощо.

У перевіряємому періоді позивач фактично здійснював такий вид економічної діяльності як 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що зафіксовано самим контролюючим органом у акті перевірки.

Позивач є платником ПДВ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника на додану вартість №200101828 /том 1 а.с. 25/.

Так, у користуванні (на праві оренди) позивача протягом 2018-2023 років перебували нежитлові приміщення з торгівельними площами, в яких позивачем здійснювалася діяльність, за адресами та згідно договорів, що зафіксовано контролюючим органом на сторінці 5-6 Акту перевірки /том 1 а.с. 38-39/, а отже визнається відповідачем.

У цих об`єктах позивач мав зареєстровані РРО та використовував РРО протягом періодів, що охоплювалися періодом планової перевірки, оформленої Актом перевірки, про що зазначено в акті перевірки /том 1 а.с. 39-41/.

Крім того, позивачем надано до матеріалів справи відповідні копії договорів оренди нежитлового приміщення /том 3 а.с. 36-114/.

За умовами укладених договорів оренди нежитлового приміщення орендар (ФОП ОСОБА_1 ) зобов`язується своєчасно здійснювати поточний ремонт орендованого приміщення /пункту 6.1.5/.

Частиною 1 статті 776 Цивільного кодексу України встановлено, що поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, поточний ремонт мав здійснюватися за рахунок позивача як орендаря нежитлових приміщень.

Таким чином, описані вище господарські операції з придбання будівельних матеріалів та інструментів здійснені позивачем за наявності розумних економічних причин (ділової мети), тобто є такими, що вчинені в межах господарської діяльності, оскільки спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту, зокрема, на створення умов для приросту та збереження активів платника в майбутньому. Позивач мав намір отримати відповідний економічний ефект, тобто господарські операції теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) передбачають можливість приросту та збереження активів.

Суд зазначає, що для підтвердження права платника на формування податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання, у зв`язку з чим твердження відповідача є безпідставним та таким, що не ґрунтується на приписах ПК України.

Суд зауважує, що ділова мета існує не лише при фактичній наявності економічного ефекту, а й при діяльності платника щодо створення умов для настання такого ефекту в майбутньому.

Таким чином, те, що придбані позивачем товари не використані на дату закінчення перівіряємого періоду не є безумовною підставою для невизнання такої діяльності господарською.

Факт наявності товарів на складі станом на час закінчення перевірки позивач підтверджує витягами з інвентаризації станом на 31.12.2023 /том 2 а.с. 7-9/, які окрім іншого надавалися позивачем разом із Запереченнями на Акт перевірки але безпідставно були відхилені відповідачем.

Контролюючим органом Головним управлінням ДПС у Полтавській області під час проведення перевірки не досліджувалося, за якою саме подією були виписані податкові накладні, перелік яких зазначено в акті перевірки, перевіряючими не було з`ясовано, за якою саме подією позивачем віднесено суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за кожною окремою податковою накладною (за датою списання коштів з рахунку платника податку в банку чи за датою отримання платником податку товарів), відповідач не здійснював запитів виробнику та не надав до суду належних документів, що підтверджують строк придатності кожного з товарів, який (строк) встановлюється виробником продукції та зазначається на етикетці, упаковці або в інших документах, доводи відповідача про закінчення строку придатності товару є виключно припущенням перевіряючих, яке не доведене належними, допустимими та достовірними доказами, перевіряючими не було встановлено дат фактичного отримання позивачем товарів, зазначених у податкових накладних, зважаючи на те, що податкові накладні можуть складатися за першою подією виникнення податкового зобов`язання, що виникає, не тільки в дату відвантаження товару, але й у дату зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню (п.п. "а" п. 187.1 ст. 187 ПК України), а суми ПДВ на підставі таких податкових накладних відносяться покупцем до податкового кредиту за датою списання коштів з рахунку платника податку в банку після реєстрації податкової накладної, а не за датою отримання товарів платником податку.

Суд зазначає, що пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відтак, платник податку має право включити суми ПДВ до складу податкового кредиту незалежно від того, чи придбані товари почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду.

Більш того, податковий орган і не ставить під сумнів правомірність включення позивачем сум ПДВ по зазначеним вище податковим накладним до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів.

Всі будівельні матеріали придбавались ФОП ОСОБА_1 з метою їх використання в ході проведення ремонтних робіт по орендованим приміщенням магазинів в межах здійснення господарської діяльності.

Так, порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2021 №496 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за №1411/37033 (далі Порядок № 496), що набрав чинності 26.11.2021.

До 26.11.2021 порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, які знаходилися на загальній системі оподаткування, був відсутній та законом не було встановлено обов`язку окремого ведення обліку запасів товарів такою категорією платників податків.

Пунктом 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218 (чинного з 18.10.2013 до 16.07.2021, надалі - Порядок №481) було передбачено, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Відповідно до пункту 6 Порядку №481 самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); 3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати; 4) графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3); 5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг; 6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня; 7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; 8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо; 9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Отже, Порядок №481 не передбачав внесення окремо до Книги обліку доходів і витрат відомостей про залишки товарів. Водночас, визначав, що записи до цієї Книги здійснюються саме на підставі первинних документів. Таким чином, і перевірка цих відомостей мала б здійснюватися контролюючим органом шляхом перевірки первинних документів, тоді як з акта перевірки слідує, що відповідачем здійснено таку перевірку виключно на підставі податкових накладних.

Відповідно до пункту 1 Порядку №496, що набрав чинності 26.11.2021, цей Порядок визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.

Пунктом 2 Порядку №496 передбачено, що у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях: документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи; первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.

У первинних документах, що засвідчують знищення, втрату або використання товарів на власні потреби, зазначається вартість товару за ціною придбання, підтвердженою обліком товарів, визначеним цим Порядком, та не зазначаються реквізити постачальника і отримувача товару;

місце продажу (господарський об`єкт) - стаціонарний або будь-який пересувний об`єкт, у тому числі транспортний засіб, частина пересувного чи стаціонарного об`єкта, у тому числі транспортного засобу, де здійснюються розрахункові операції під час продажу товарів (надання послуг);

місце зберігання - стаціонарний або будь-який пересувний об`єкт, у тому числі транспортний засіб, частина пересувного чи стаціонарного об`єкта, у тому числі транспортного засобу, земельна ділянка, де зберігаються товарні запаси, що належать ФОП;

товарні запаси - сукупність товарів, що утримуються ФОП для подальшого продажу (надання послуг).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №496 облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Таким чином, облік товарних запасів з 26.11.2021 здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів саме на підставі первинних документів та до початку їх реалізації.

Проте спірний товар не був реалізований позивачем.

Крім того, наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1365/26142, затверджено Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, яке визначає порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів. Це Положення застосовується юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності.

Таким чином, у позивача фізичної особи-підприємця не було законодавчо встановленого обов`язку проводити інвентаризацію активів і зобов`язань та оформлення її результатів та не було обов`язку внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів, оскільки спірний товар не був реалізований позивачем.

При цьому за визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною першою статті 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Частиною другою статті 9 цього Закону встановлено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинний документ це документ, який має такі обов`язкові реквізити як: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, містить відомості про господарську операцію та підтверджує факт здійснення такої господарської операції.

Водночас, податкова накладна не є первинним документом бухгалтерського обліку, а тому не може підтвердити факт отримання товару, оскільки не містить реквізитів, які в силу статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є обов`язковими для первинного документу, та можуть підтвердити дату проведення господарської операції, посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. Натомість, податкова накладна складається на дату виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг, якою вважається дата, що припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню (в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку) або дата відвантаження товарів (для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку).

Так, відповідно до пунктів 201.1, 201.2 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

За визначенням підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Дата виникнення податкових зобов`язань визначена статтею 187 ПК України, відповідно до пункту 187.1. якої датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Суд звертає увагу, що контролюючим органом під час перевірки наявності чи відсутності у позивача товарних запасів взагалі не досліджувалися первинні документи, а висновки про залишки товарів сформовані виключно за результатом опрацювання перевіряючими податкових накладних, складених та зареєстрованих в ЄРПН контрагентами-продавцями товарів.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що позивачем було включено до складу витрат за перевіряємий період витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем, витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації, витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України, або документально не підтверджені витрати.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Всі податкові накладні були зареєстровані контрагентами позивача - постачальниками (продавцями) в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивачем на підставі вказаних податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, включено суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів.

В акті перевірки не зазначено зауважень щодо оформлення договорів, первинних документів бухгалтерського обліку, розрахункових документів.

Як слідує зі змісту акта перевірки, ГУ ДПС у Полтавській області не ставить під сумнів товарний характер господарських операцій з придбання позивачем будівельних та сантехнічних матеріалів, інструментів, продукції (безалкогольних напоїв, алкогольних напоїв тощо).

Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що перевіркою не встановлено подальшої реалізації та/або їх використання у господарській діяльності платника, наявності товару на залишках, у зв`язку з чим податковий орган вважає, що позивач повинен був скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду (конкретну дату ГУ ДПС у Полтавській області не вказує) і зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами, придбаними з податком на додану вартість, оскільки такі товари призначаються для використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Відповідач вважає, що позивач придбав з одночасним включенням ПДВ до складу податкового кредиту вказані вище товарно-матеріальні цінності, які використані в операціях, що не є господарською діяльністю.

Також, контролюючим органом наголошено, що відповідно до п.п. Г п. 198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями) платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відтак, актом перевірки зафіксовано порушення позивачем пп. «г» п. 198.5 ст. 198, п.201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), а саме відсутня реєстрація податкових накладних в ЄРПН на загальну суму обсягу постачання (без податку на додану вартість) 798 074,03 грн, у т.ч. за січень 2018 на суму 41924,80 грн, березень 2018 на суму 73845,83 грн, за травень 2018 на суму 2000,00 грн, червень 2018 на суму 930,00 грн, липень 2018 на суму 360,00 грн, за серпень 2018 на сум 3747,00 грн, за жовтень 2018 на суму 49669,09 грн, за листопад 2018 на суму 8993,63 грн, за грудень 2018 на суму 2750,00 грн, за лютий 2019 на сумі 11423,33 грн, за травень 2019 на суму 178 грн, за червень 2019 на суму 532,45 грн, за липень 2019 на суму 124,80 грн, за серпень 2019 на суму 243,00 грн, за вересень 2019 на суму 1281,90 грн, за грудень 2019 на суму 25887,24 грн, за лютий 2020 на суму 66666,67 грн, за травень 2020 на суму 364,50 грн, за червень 2020 на суму 860,00 грн, за липень 2020 на суму 30806,33 грн, за серпень 2020 на суму 72441,39 грн, за вересень 2020 на суму 586,20 грн, за січень 2021 на суму 57075,01 грн, за березень 2021 на суму 2848,58 грн, за квітень 2021 на суму 18581,60 грн, за травень 2021 на суму 6546,35 грн, за червень 2021 на суму 6468,50 грн, за липень 2021 на суму 8075,60 грн, за серпень 2021 на суму 33201,94 грн, за вересень 2021 на суму 4777,80 грн, за жовтень 2021 на суму 5397,87 грн, за листопад 2021 на суму 4844,98 грн, за грудень 2021 на суму 9088,75 грн, за січень 2022 на суму 1146,60 грн, за лютий 2022 на суму 2418,97 грн, за березень 2022 на суму 13,78 грн, за квітень 2022 на суму 4312,97 грн, за травень 2022 на суму 7669,88 грн, за червень 2022 на суму 60343,95 грн, за липень 2022 на суму 59555,90 грн, за серпень 2022 на суму 8292,68 грн, за вересень 2022 на суму 4369,00 грн, за жовтень 2022 на суму 4811,10 грн, за листопад 2022 на суму 4767,40 грн, за грудень 2022 на суму 5868,07 грн, за січень 2023 на суму 17856,86 грн, за лютий 2023 на суму 29771,28 грн, за березень 2023 на суму 7927,60 грн, за квітень 2023 на суму 13472,35 грн, за травень 2023 на суму 12952,50 грн.

Водночас, ні в акті перевірки, ні в розрахунку штрафних санкцій за відсутність реєстрації в ЄРПН податкових накладних відповідачем не наведено переліку цих податкових накладних та чітких термінів, у які ці податкові накладні повинні бути зареєстровані з посиланням відповідні норми законодавства.

Суд погоджується з доводами позивача, що відповідачем в акті документальної перевірки не дотримано вимог, визначених у Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого наказом Міністерством фінансів України №727 від 20.08.2015 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745 (у редакції, чинній на час складання акта перевірки), у пункті 5 розділу ІІ якого наведено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.

Суд наголошує на тому, що незважаючи на те, що акт податкової перевірки не є самостійним предметом судового оскарження, він є одним із доказів в адміністративній справі про визнання протиправним рішення контролюючого органу, прийнятого за наслідками проведеної перевірки. Текст акта перевірки повинен деталізовано відображати зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень та відповідати встановленим висновкам про вчинене платником податків порушення. Описова частина акта перевірки повинна бути сформульована таким чином, щоб платник податків міг зрозуміти в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення та, заперечуючи проти встановлених у висновках акта перевірки порушень, на підставі яких прийнято податкове повідомлення-рішення, мав змогу подати заперечення проти акта перевірки чи звернутися до суду з позовом про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу.

Про обов`язок деталізувати зміст виявлених порушень та необхідність відповідності такого опису вказаним висновкам про вчинене в акті перевірки акцентує увагу в численних рішеннях і Верховний Суд, зокрема, у постанові від 26.06.2023 у справі №815/6819/14.

Так, акт перевірки має стислий зміст та не охоплює виклад всіх обставин у цій частині, що відповідно до вимог Порядку №727 ставиться у вимогу до акта документальної перевірки.

Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Разом з тим, описані вище господарські операції вчинені позивачем з метою здійснення господарської діяльності платника податку та мають розумну економічну причину, про що зазначено вище.

Відповідачем не надано до суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження існування будь-якої з обставин, з якою пункт 198.5 статті 198 ПК України, у тому числі п.п. "г", пов`язує виникнення у платника податку обов`язку скласти і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Зазначення відповідачем про те, що як встановлено під час перевірки, між позивачем та ПП Профремонт було укладено договір згідно умов якого саме останнє виконувало будівельні роботи щодо поточного ремонту, однак при виконання робіт ПП Профремонт використовує власні будівельні матеріали, а відтак придбання позивачем будівельних матеріалів в такому разі не призвело до їх подальшого використання, - жодним чином не підтверджує висновки відповідача про протиправність включення позивачем вказаних сум у виписаних контрагентами позивача та зареєстрованих податкових накладних до податкового кредиту, оскільки вказані будівельні матеріали та інструменти можуть бути використані позивачем у майбутньому для здійснення поточного ремонту.

Відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, не доведено фактів порушення позивачем п.п. 14.1.36, 14.1 231 п. 14.1 статті 14, п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, п.п. "г" п. 198.5, п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, а саме заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 87000,42 грн. та відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН на суму обсягів постачання 726916,01 грн., за які до позивача застосовано штрафні санкції на підставі пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Полтавській області від 16 червня 2025 року №5 в розмірі 21560,85 грн, а також збільшено позивачу грошове зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за податковими зобов`язаннями в розмірі 87000,42 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 21750,11 грн (25% від суми визначеного грошового зобов`язання) податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Полтавській області від 17 червня 2025 року №5.

Підсумовуючи все викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 17 червня 2025 року №5 в частині збільшення ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" в загальній сумі, яку оскаржує позивач, 108750,53 грн., у тому числі: за податковими зобов`язаннями на суму 87000,42 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 21750,11 грн, та податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 16 червня 2025 року №5 в частині застосування до ОСОБА_1 штрафу в сумі 21560,85 грн за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)", - прийняті ГУ ДПС в Полтавській області не на підставі, не у межах повноважень, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

4. Надаючи оцінку податковим повідомленням-рішенням від 17.06.2025 № 5, відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції, що застосовуються відповідно до Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального в розмірі 24000 грн; № 5 від 17.06.2025, відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції, що застосовуються відповідно до Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального в розмірі 24000 грн, суд виходить з наступного.

Підставою для винесення таких податкових повідомлень-рішень послугував висновок контролюючого органу про порушення пп. 226.7 ст. 226 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) - «Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв», пп. 226.3, 226.9 ст.226 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) та абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами та доповненнями) - «Алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством».

Відповідальність передбачена п.п. 11 п. 2 ст. 73 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовується в електронних сигаретах, та пального» №3817-IX від 18.06.2024 , а саме до суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в таких розмірах:

у разі виробництва та/або зберігання, та/або транспортування, та/або реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, без паперових марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими паперовими марками акцизного податку (крім випадків, передбачених законодавством, та випадків, якщо маркування марками акцизного податку таких алкогольних напоїв не передбачено зовнішньоекономічним договором (контрактом) - 200 відсотків вартості таких товарів (продукції), але не менше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Так, На сторінці 96 Акту перевірки ревізор зазначає про встановлення факту реалізації алкогольної продукції з марками акцизного податку, що марковані з відхиленням від вимог Положення, Затвердженого КМУ від 27.12.2010 № 1251 відповідно до якого здійснюються маркування алкогольних напоїв.

Потім в Акті зазначена інформація в табличній частині в якій в графі серія та номер МАП мається певний набір символів та цифр.

Відповідно до статті 1 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (надалі Закон України від 19.12.1995 №481/95-ВР, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону №481/95-ВР встановлено, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до підпункту 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (надалі ПК України) марка акцизного податку спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

- спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в e-сигаретах, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизу, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв (пункт 226.7 статті 226 ПК України).

Аналіз податкового законодавства України свідчить про те, що маркування продукції маркою акцизного податку підтверджує сплату акцизу та легальність ввезення та реалізації на території України відповідних виробів.

Згідно з пунктом 226.9 статті 226 ПК України вважаються такими, що немарковані, зокрема, алкогольні напої, тютюнові вироби та рідини, що використовуються в електронних сигаретах, з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої, тютюнові вироби та рідини, що використовуються в електронних сигаретах, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції.

Виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України (пункт 226.3 статті 226 ПК України).

Відповідно до пункту 5 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251 (далі Положення №1251, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що на кожну марку наносяться такі реквізити:

слова "УКРАЇНА", "МАРКА АКЦИЗНОГО ПОДАТКУ", "ТЮТЮНОВІ ВИРОБИ" (для тютюнових виробів);

позначення виду марки, що складається з початкових літер слів "алкоголь вітчизняний (лікеро-горілчана продукція)" - "АВ ЛГП", "алкоголь вітчизняний (виноробна продукція)" - "АВ ВП", "алкоголь імпортний (лікеро-горілчана продукція)" - "АІ ЛГП", "алкоголь імпортний (виноробна продукція)" - "АІ ВП", "тютюн вітчизняний з фільтром" - "ТВ ЗФ", "тютюн вітчизняний без фільтра" - "ТВ БФ", "тютюн імпортний з фільтром" - "ТІ ЗФ", "тютюн імпортний без фільтра" - "ТІ БФ";

індекс регіону України (згідно з додатком), що відповідає місцезнаходженню виробника продукції, позначений двома цифрами (для маркування вітчизняної продукції), серія із чотирьох літер і шестизначний номер, два двозначних числа (місяць і рік, у якому вироблено марки для алкогольних напоїв) або двозначне та однозначне числа (рік і квартал, у якому вироблено марки для тютюнових виробів) через скісну риску та сума акцизного податку (для алкогольних напоїв), сплаченого за одиницю продукції, з точністю до тисячного знака, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.10.2020 № 1037 внесені зміни, з урахуванням яких відповідно до пункту 5 Положення №1251 марка для алкогольних напоїв повинна містити двомірний штрих-код швидкого реагування (далі - QR-код) та лінійний штрих-код (далі - штрих-код).

На кожну марку наносяться такі реквізити:

слова "УКРАЇНА", "МАРКА АКЦИЗНОГО ПОДАТКУ", "ТЮТЮНОВІ ВИРОБИ" (для тютюнових виробів);

позначення виду марки, що складається із слів та літер "алкоголь вітчизняний (лікеро-горілчана продукція)" - "АВ ЛГП", "алкоголь вітчизняний (виноробна продукція)" - "АВ ВП", "алкоголь імпортний (лікеро-горілчана продукція)" - "АІ ЛГП", "алкоголь імпортний (виноробна продукція)" - "АІ ВП", "тютюн вітчизняний (сигарети з фільтром) " - "ТВ ЗФ" "тютюн вітчизняний (сигарети без фільтра, цигарки)" - "ТВ БФ", "тютюн вітчизняний (сигарили)" - "ТВ СГ", "тютюн імпортний (сигарети з фільтром) " - "ТІ ЗФ", "тютюн імпортний (сигарети без фільтра, цигарки) " - "ТІ БФ", "тютюн імпортний (сигарили)" - "ТІ СГ", "тютюн вітчизняний (інші вироби)" - "ТВ ІНШІ", "тютюн імпортний (інші вироби) " - "ТІ ІНШІ", "тютюновмісні вироби для електричного нагрівання (ТВЕН) за допомогою підігрівача з електронним управлінням вітчизняні" - "ТВЕН В", "тютюновмісні вироби для електричного нагрівання (ТВЕН) за допомогою підігрівача з електронним управлінням імпортні" - "ТВЕН І", "рідина імпортна" - "РІ", "рідина вітчизняна" - "РВ".

індекс регіону України (згідно з додатком), що відповідає місцезнаходженню виробника продукції, позначений двома цифрами (для маркування вітчизняної продукції), серія із чотирьох літер і шестизначний номер, два двозначних числа (місяць і рік, у якому вироблено марки для алкогольних напоїв) або двозначне та однозначне числа (рік і квартал, у якому вироблено марки для тютюнових виробів, тютюновмісних виробів для електричного нагрівання (ТВЕН) за допомогою підігрівача з електронним управлінням і рідин, що використовуються в електронних сигаретах) через скісну риску, сума акцизного податку (для алкогольних напоїв), сплаченого за одиницю продукції, з точністю до тисячного знака, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв, кількість штук у пачці або упаковці (для сигарет, цигарок та сигарил);

реквізити покупця марки (зазначаються на марках для алкогольних напоїв): для юридичних осіб - код згідно з ЄДРПОУ, для фізичних осіб - підприємців - код, який відображає реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);

QR-код та штрих-код (зазначаються на марках для алкогольних напоїв).

Штрих-код містить інформацію про серію та номер марки.

QR-код містить інформацію про серію та номер марки, реквізити покупця марки: для юридичних осіб - код згідно з ЄДРПОУ, для фізичних осіб - підприємців - код, який відображає реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органові і мають відмітку в паспорті), та посилання на веб-ресурс для перевірки марки.

QR-код також може містити інформацію про геш-послідовність.

Інформаційні набори даних для генерації QR-кодів та штрих-кодів, що наносяться на марку для алкогольних напоїв, генеруються ДПС та передаються підприємству-виробнику з використанням засобів захисту інформації у зведеній заявці-розрахунку.

Отже, кожна марка акцизного податку містить індивідуальні унікальні: серію із чотирьох літер і шестизначний номер.

Перелічені вище норми унеможливлюють факт законного повторного використання марки акцизного податку.

Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21.01.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350 (далі по тексту Положення №13, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 розділу I Положення № 13, визначено форму і зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів / електронних розрахункових документів, які в обов`язковому порядку мають надаватися особам, які отримують або повертають товар, отримують послуги або відмовляються від них, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням інтернету, при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту: продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг; здійснення операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, якщо такі операції виконуються не в касах банків; здійснення операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів; приймання комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів.

Згідно з пунктом 2 розділу 2 Положення № 13 визначено обов`язкові реквізити фіскального касового чека на товари (послуги), який повинен містити, в тому числі: код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 7); цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 9).

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктами 62.1.1-62.1.3 статті 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: 62.1.1. ведення обліку платників податків; 62.1.2. інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; 62.1.3. перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; тощо.

Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій (пункт 71.1 статті 71 ПК України).

У пункті 72.1 статті 72 ПК України наведено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла:

72.1.1. від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: 72.1.1.3. про фінансово - господарські операції платників податків;

72.1.1.4. про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі електронні копії розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів. Для цілей цього підпункту терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Так, згідно з визначеннями термінів, наведеними у Законі № 265/95-ВР, фіскальний сервер контролюючого органу програмно-технічний комплекс, через який реалізується фіскальна функція та який здійснює реєстрацію програмних реєстраторів розрахункових операцій, електронних розрахункових документів, електронних фіскальних звітів та електронних фіскальних звітних чеків, збереження даних щодо проведеної розрахункової операції у системі обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, обробки та надання доступу до інформації про розрахункові операції, проведені з використанням програмних реєстраторів розрахункових операцій, а також інтеграцію з програмними реєстраторами розрахункових операцій через програмний інтерфейс (АРІ), розміщений у відкритому вільному доступі;

електронний фіскальний звіт це:

а) документ, створений реєстратором розрахункових операцій, який переведено у фіскальний режим роботи, що містить дані фіскального звіту, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити фіскального звіту за встановленою формою;

б) документ, створений програмним реєстратором розрахункових операцій, що містить дані фіскального звіту, зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити фіскального звіту за встановленою формою;

електронна копія розрахункового документа ідентична копія (у формі електронних даних) розрахункового документа, створеного реєстратором розрахункових операцій, яка міститься на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані, та/або створена програмним реєстратором розрахункових операцій у електронній формі, що може використовуватися контролюючими органами як податкова інформація та під час проведення перевірок платників податків;

електронна копія фіскального звітного чека ідентична копія (у формі електронних даних) фіскального звітного чека, створеного реєстратором розрахункових операцій та/або програмним реєстратором розрахункових операцій, що може використовуватися контролюючими органами як податкова інформація та під час проведення перевірок платників податків.

електронна копія фіскального звіту ідентична копія (у формі електронних даних) фіскального звіту, створеного реєстратором розрахункових операцій та/або програмним реєстратором розрахункових операцій, що може використовуватися контролюючими органами як податкова інформація та під час проведення перевірок платників податків.

Згідно з пунктом 74.1 статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є державною власністю.

Система захисту податкової інформації, що зберігається в базах даних Інформаційних систем, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, в порядку інформаційної взаємодії відповідно до пункту 41.2 статті 41 цього Кодексу.

Перелік Інформаційних систем визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики (пункт 74.3 статті 74 Податкового кодексу України).

Положеннями статті 83 ПК України встановлено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи; мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.

У справі що розглядається, контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем вищенаведених вимог законодавства, про які зазначено в акті перевірки, саме на підставі даних СОД РРО.

Наказом Міністерства фінансів України від 05.08.2020 № 477 було затверджено Порядок функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (далі - Порядок).

Згідно з пунктами 1, 2, 3, 4, 7 розділу ІІ даного Порядку, СОД РРО інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних РРО та ПРРО (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених РРО та ПРРО), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.

СОД РРО розташована в ДПС та використовується в межах повноважень посадовими особами органів ДПС для виконання завдань та функцій, визначених Податковим кодексом України.

СОД РРО складається із сервера додатків та бази даних.

СОД РРО забезпечує: 1) функціонування у цілодобовому режимі; 2) інтеграцію та обмін даними з фіскальним сервером контролюючого органу та іншими інформаційними системами ДПС; 3) обробку даних, отриманих від Системи збору і зберігання даних РРО, побудованої за технологією Національного банку, та від фіскального сервера контролюючого органу; 4) збереження даних про реєстрацію, перереєстрацію, скасування реєстрації РРО/ПРРО; 5) збереження документів: створених РРО, що переведені у фіскальний режим роботи; створених ПРРО, що зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу, або створених в режимі офлайн з присвоєними ПРРО фіскальними номерами з діапазону номерів, сформованих фіскальним сервером контролюючого органу, та переданих до фіскального сервера контролюючого органу після завершення режиму офлайн у порядку, встановленому статтею 7 Закону; 6) можливість надання через Електронний кабінет, що функціонує відповідно до статті 42-1 розділу II Податкового кодексу України, даних про розрахунковий документ на запит покупця (споживача).

Доступ будь-яких компонентів до бази даних СОД РРО здійснюється виключно через сервер додатків.

Таким чином, інформація, яка зберігається в СОД РРО, відображає всі дані про проведені розрахункові операції та реквізити фіскального чека.

Аналіз наведених норм податкового законодавства свідчить про те, що використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема інформація: про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі щодо електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів через інформаційну систему СОД РРО, у вигляді електронного розрахункового (фіскального) документа (чека, звіту), є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків.

При цьому використання такої інформації є належною реалізацією контролюючим органом податкового контролю, як необхідний комплекс заходів, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 09.09.2024 у справі №280/6832/23, які підтримані Верховним Судом у постанові від 16.01.2025 у справі № 240/24491/23.

Виходячи з наведеного, відповідач у межах цієї справи під час проведення документальної перевірки мав правову можливість використовувати податкову інформацію, яка міститься в СОД РРО, зокрема щодо перевірки наявності (відсутності) цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, інформація та дані якої є фактичним відображенням (дублюванням) розрахункових операцій, проведених позивачем у відповідний перевіряємий період.

Суд враховує, що відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку передачі інформації від реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів Державної податкової служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.2012 № 1057 (далі по тексту - Порядок №1057), цим Порядком встановлюється механізм передачі електронних копій розрахункових документів, фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій (далі - РРО) / програмних реєстраторів розрахункових операцій (далі - ПРРО), фіскальних звітів ПРРО і повідомлень, що передбачені Порядком реєстрації, ведення реєстру та застосування програмних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 № 547, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.07.2016 за № 918/29048, що необхідні для обліку роботи ПРРО фіскальним сервером контролюючого органу, дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів ДПС для суб`єктів господарювання, що використовують РРО/ПРРО.

Система зберігання і збору даних РРО (далі - СЗЗД РРО) - загальнодержавна система, призначена для збору даних РРО та передачі цих даних до системи обліку даних РРО в ДПС за технологією зберігання і збору даних РРО для Державної податкової служби України; система обліку даних РРО (далі - СОД РРО) - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених реєстраторами розрахункових операцій і програмними реєстраторами розрахункових операцій), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів (пункт 1.2 розділу І Порядку №1057).

Пунктом 1.7 розділу І Порядку №1057 передбачено, що суб`єкти господарювання, які використовують ПРРО, повинні передавати до органів ДПС по дротових або бездротових каналах зв`язку інформацію у формі електронних копій розрахункових документів, електронних фіскальних звітів, електронних фіскальних звітних чеків та іншу інформацію, необхідну для обліку роботи ПРРО фіскальним сервером контролюючого органу, яка створюється засобами таких ПРРО.

Згідно з пунктом 2.2 розділу І Порядку №1057 СЗЗД РРО забезпечує збір та внесення даних РРО у бази даних СОД РРО у такому вигляді, в якому дані сформовані в РРО, перевірку цілісності і незмінності даних та ідентифікацію РРО засобами НСМЕП.

Отже, система зберігання і збору даних РРО забезпечує збір та внесення даних РРО у бази даних системи обліку даних РРО у такому вигляді, в якому дані сформовані в РРО, перевірку цілісності і незмінності даних та ідентифікацію РРО засобами національної системи масових електронних платежів.

Таким чином, дані РРО, на які посилається контролюючий орган у фіскальних чеках, внесені у бази даних системи обліку даних РРО у такому вигляді, в якому дані сформовані в РРО, є цілісними та незмінними, а тому є належними та допустимими доказами у цій справі.

Посилання позивача на те, що він не може нести відповідальності за помилки, які можливо виникають з причини недосконалості програмного забезпечення реєстраторів розрахункових операцій, що встановлені у магазинах, чи за дії розробників комп`ютерних програм або інших юридичних та фізичних осіб, які займаються встановленням цих програм в реєстраторах розрахункових операцій та які мають недосконалості, що призводить до можливості друкування фіскальних чеків за відсутності в них повної інформації про номер і серію акцизного податку, не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення положень ст. 226 ПК України та ст. 11 Закону №481/95-ВР.

Верховний Суд у постанові від 09.09.2024 у справі №280/6832/23 зазначив, що усі сумніви, які можливо були у позивача щодо достовірності відповідних документів - фіскальних чеків із зазначенням у них обов`язкових реквізитів, а саме - зазначення цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку, повинні були спростовані саме позивачем, якщо він ставив під сумнів та заперечував проти цього шляхом надання роздрукованих своїх чеків.

Проте, суд наголошує, що статтею 17 Закону N 481/95-ВР відповідальність за виробництва та/або зберігання, та/або транспортування, та/або реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, рідин, що; використовуються в електронних сигаретах; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими паперовими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару (продукції), але не менше 17000 гривень.

Тоді як, відповідно до пункту 11 частини 2 статті 73 Закону N 3817-IX до суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в таких розмірах: виробництво та/або зберігання, та/або транспортування, та/або реалізація фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, без паперових марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими паперовими марками акцизного податку (крім випадків, передбачених законодавством, та випадків, якщо маркування марками акцизного податку таких алкогольних напоїв не передбачено зовнішньоекономічним договором (контрактом) - 200 відсотків вартості таких товарів (продукції), але не менше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Таким чином, встановлюючи порушення положень Закону N 481/95-ВР (в межах якого відповідальність за таке порушення встановлено на рівні не менше 17000 грн), відповідач застосовує фінансові санкції у вигляді штрафу, визначені відповідно до пункту 11 частини 2 статті 73 Закону N 3817-IX (в межах якого відповідальність за таке порушення встановлено на рівні не менше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, що в межах даного спору становить 24000 грн).

Відповідно до приписів ч. 1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 №1-рп/99 визначено, що "за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього."

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Податкового кодексу України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

Пунктом 1.1 ст. 1 передбачено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У свою чергу, преамбулою Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" N 481/95-ВР від 19.12.1995 встановлено, що цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України. Так і в преамбулі Закону №3817-ІХ зазначено, що цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України.

Розділ V цього Закону N 481/95-ВР та розділ ХІІІ Закону №3817-ІХ регулюють питання відповідальності за порушення його вимог та не містить жодних положень про ретроспективну дію правових норм щодо застосування заходів фінансової відповідальності. Немає у Законі й норми, яка вказує на застосування відповідного (зменшеного чи збільшеного) розміру санкції на дату виявлення порушення, а не дату його вчинення.

Тому, враховуючи правила співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, які наведено у ст. 5 Податкового кодексу України, застосування фінансових санкцій, визначених у ст. 17 Закону №481/95-ВР та ст. 73 Закону №3817-ІХ, віднесено до компетенції податкових органів, проте строки сплати та їх розмір Податковий кодекс України не визначає.

У свою чергу, порядок застосування, строки сплати та розмір фінансових санкцій, що встановлені у ст. 17 Закону, визначаються саме цим Законом №481/95-ВР та мають бути диференційовані залежно від того, у якому періоді таке порушення вчинене, зважаючи на прийняття Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 18.06.2024 N 3817-IX, що набрав чинності з 27.07.2024.

Отже, в контексті юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, який визначав поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відтак, враховуючи те, що станом на момент вчинення позивачем порушення визначеного в ст. 11 Закону №481/95-ВР, відповідальність за яке передбачено в ст. 17 Закону №481/95-ВР (в розмірі 17000 грн), враховуючи зазначення про це відповідачем як в акті перевірки так і в оскарженому ППР, то застосування до позивача відповідальності на підставі ст. 73 Закону N 3817-IX (у розмірі 24000 грн), тобто в розмірі більшому, ніж станом на час вчинення правопорушення та на підставі норми, якої не існувало станом на час вчинення правопорушення та його виявлення контролюючим органом є безпідставним та таким, що погіршує становище платника податків.

Протиправним є посилання відповідача на положення пункту 11 підрозділу 10 розділу розмірі у ХХ Податкового кодексу України до спірних правовідносин, оскільки законодавець змінив не лише розмір штрафу за відповідне порушення, а й умови настання такої відповідальності, що відповідно до статті 58 Конституції України не можуть бути застосовані до платника, а також з урахуванням того, ні в оскаржуваному податковому-повідомленні рішенні не зазначено про таку підставу, тобто відсутнє посилання на вказані норми, та враховуючи те, що в даному випадку ПК України не визначає розмір санкції.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року в справі "Брумареску проти Румунії" зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 610).

У Рішенні від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення і в статті 7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 23 липня 2002 року "Справа "Компанія "Вестберґатаксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" зазначено, що загальний характер правових норм, які регулюють питання податкових штрафів, та мета стягнення, яке має водночас і запобіжний, і каральний характер, з достатньою очевидністю вказують на те, що - для цілей статті 6 Конвенції - заявники обвинувачувалися в кримінальному правопорушенні.

Зокрема, Європейським судом з прав людини у рішенні від 23 липня 2002 року "Справа "Компанія "Вестберґатаксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" вказано, що теперішні податкові штрафи не є засобом фінансової компенсації витрат, які могли бути спричинені поведінкою платника податків. Адже головна мета відповідних положень законодавства спонукати платника податків до виконання ним своїх юридичних обов`язків та покарати за ухиляння від них. Отже, такі стягнення мають запобіжний і каральний характер. Останній зазвичай є ознакою кримінального покарання (див. згадане вище рішення у справі Озтюрк проти Німеччини, с. 20, п. 53). На думку Суду, загальний характер правових норм, які регулюють питання податкових штрафів, та мета стягнення, яке має водночас і запобіжний, і каральний характер, з достатньою очевидністю вказують на те, що для цілей статті 6 Конвенції заявники обвинувачувалися в кримінальному правопорушенні. Про кримінальний характер правопорушення свідчить також суворість потенційного та фактичного покарання.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області форми С від 17.06.2025 № 5 та № 5, якими застосовано штрафні (фінансові) санкції, що застосовуються відповідно до Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального в розмірі 24 000 гривень відповідно прийняте відповідачем не на підставі, не у межах повноважень, не у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому такі податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 12423,09 грн /а.с.20, т.1/.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на ухвалення судом у цій справі рішення про задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що судовий збір належить стягнути саме за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС України у Полтавській області у розмірі 12423,09 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код ВП:44057192) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 17.06.2025 № 5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 448559,78 грн, з них: за податковим зобов`язанням 387264,44 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 61295,34 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 17.06.2025 № 5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 37379,99 грн, з них: за податковим зобов`язанням 32272,04 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 5107,95 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 17.06.2025 № 5 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 108750,53 грн, з них: за податковим зобов`язанням 87000,42 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 21750,11 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 17.06.2025 № 5 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій за відсутність реєстрацій податкових накладних в розмірі 21560,85 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 17.06.2025 № 5, відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції, що застосовуються відповідно до Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального в розмірі 24000,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 17.06.2025 № 5, відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції, що застосовуються відповідно до Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального в розмірі 24000,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області № Ф-5 від 17.06.2025 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині, на суму 385372,10 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 17.06.2025 №5 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині, на суму 192686,05 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код ВП: 44057192) на користь фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 12423,09 грн (дванадцять тисяч чотириста двадцять три гривні дев`ять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Повний текст рішення складено 09 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя І.Г. Ясиновський