Справа № 120/10629/24
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 жовтня 2025 р. Справа № 120/10629/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області №33 від 08.04.2024 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відмова в призначенні пенсії мотивована відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також даною ухвалою витребувано у відповідача додаткові докази та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області на позовну заяву, в якому представниця відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви позивача про призначення пенсії, та наявних відомостей до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки трудова книжка недійсна, так як виправлення по батькові завірено неналежним чином.

Також, до пільгового стажу не зараховано період з 01.01.2011 року, оскільки в даних індивідуальних відомостей про застраховану особу не зазначено номер та дата наказу про здійснення атестації робочих місць.

Таким чином, страховий стаж позивача склав 18 років, а пільговий стаж за Списком №2 11 років.

З огляду на викладене, позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю загального страхового стажу 25 років.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області не подано відзив на позовну заяву. Разом з тим, надано клопотання про заміну відповідача, згідно з яким представник відповідача просить замінити неналежного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області на належного Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оскільки за даними електронної системи одержувачів пенсій позивач перебуває на обліку та отримує пенсію в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.

Ухвалою суду від 04.09.2024 запропоновано ОСОБА_1 в межах 7-ти денного строку з дня вручення (отримання) копії даної ухвали висловити свою позицію щодо заміни первісного відповідача ( Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області ) належним відповідачем (Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві), подавши відповідне клопотання про заміну такої особи, або висловити заперечення чи навести інші доводи з даного процесуального питання.

23.10.2024 позивачем подано клопотання про заміну відповідача, відповідно до якого просить здійснити заміну первісного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області на належного - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Визначаючись щодо клопотання про заміну відповідача, суд виходить з наступного.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Вінницькій області, рішенням якого відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Відтак, дії зобов`язального характеру щодо зарахування спірних періодів до страхового стажу та призначення позивачу пенсії має вчиняти територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Вінницькій області.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2025 року в справі № 120/16772/24.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для заміни первісного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області на належного - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.04.2024 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України №1058.

Рішенням Головного управління ПФУ в Вінницькій області, прийнятим за принципом екстериторіальності, №33 від 08.04.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в зв`язку з відсутністю необхідного загального стажу роботи - 25 років.

За результатами розгляду документів, доданих позивачем до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки трудова книжка недійсна, так як виправлення по батькові завірено неналежним чином.

Також до пільгового стажу не зараховано період з 01.01.2011 року, оскільки в даних індивідуальних відомостей про застраховану особу не зазначено номер та дата наказу про здійснення атестації робочих місць.

Крім того, в рішенні зазначено, що страховий стаж позивача склав 18 років, а пільговий стаж за Списком № 2 11 років.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Згідно з пунктом 2.2 статті 114 Закону №1058 пенсія за віком на пільгових умовах працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого пунктом 2.2 статті 114 Закону №1058, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абз. 1 цього пункту, з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону №1058 жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії (01.04.2024) досягла 50 років та її пільговий стаж, який визнається відповідачем, становить 11 років, страховий стаж, який врахований відповідачем, - 18 років (з урахуванням стажу по Списку №2).

Надаючи оцінку висновку відповідача щодо відсутності у позивача страхового стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, яким передбачено наявність страхового стажу - 25 років, а також щодо неврахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки трудова книжка недійсна, у зв"язку з тим, що виправлення по батькові завірено неналежним чином, суд зауважує таке.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції 1.5. вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 6 Інструкції визначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Трудова книжка позивачки містить відомості про здійснення відповідного виправлення по - батькові позивачки, яке виконано уповноваженою особою органу, де було зроблено відповідний запис, що засвідчено підписом уповноваженої особи ( інженеру відділу кадрів ) та печаткою підприємства ( а.с. 9 ).

Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Підсумовуючи суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, і таке не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Відтак суд не погоджується з діями відповідача щодо неврахування періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 в страховий стаж позивача, з підстав вказаних в рішенні № 33 від 08.04.2024.

При цьому суд наголошує, що відповідні періоди роботи належним чином відображені в трудовій книжці позивача, а оскаржуване рішення не містить обгрунтування чому наявний трудовий стаж позивача не може бути підтверджений саме на підставі відповідних записів у трудовій книжці.

Матеріали справи свідчать, що згідно з записами в трудовій книжці НОМЕР_2 від 14.08.1992 позивач в період з 01.09.1989 по 18.05.1992 навчалась в ПУ №41 м. Антрацит; з 01.08.1992 по 10.07.1996 працювала в Ровенському ТПП концерну "Луганськвугілляторг обслуговування"; з 10.07.1996 по 29.12.2011 позивач працювала в шахті імені Фрунзе "Ровенькиантрацит", яка в подальшому була перейменована в ГОАО "Шахта ім. Фрунзе" ГХК "Ровенькиантрацит", з 30.12.2011 по 17.03.2017 позивач працювала в ТОВ "ДТЕК "Ровенькиантрацит" Відокремелний підрозділ "Шахта імені Фрунзе" по переводу з ГОАО "Шахта ім. Фрунзе" ГХК "Ровенькиантрацит".

Крім того, слід зауважити, що записи про зазначені періоди роботи не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Отже, відсутні підстави для неврахування вказаних періодів при визначенні страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Враховуючи наведене, суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний підтверджений стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Надаючи оцінку правомірності рішення відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 01.01.2011 по 31.01.2012, оскільки в даних індивідуальних відомостей про застраховану особу не зазначено номер та дата наказу про здійснення атестації робочих місць, суд враховує також наступне.

Як уже зазначалось раніше, відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 14.08.1992 наявна інформацію про атестацію робочих місць за умовами праці та підтверджено право позивача на пільгову пенсію за Списком № 2 (наказ № 984 від 05.06.2002, № 789 від 06.06.2007, наказ № 700 від 01.06.2012 наказ № 169 від 03.04.2013) (а.с.10 (зворот), 11, 12).

Відповідні відомості щодо атестації робочих місць, які дають право позивачу на призначення пільгової пенсії за Списком № 2, належним чином відображені в трудовій книжці позивача, а оскаржуване рішення не містить обгрунтування чому наявний пільговий стаж позивача не може бути підтверджений саме на підставі відповідних записів у трудовій книжці.

Отже, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області безпідставно не було зараховано до страхового та пільгового стажу позивача періоди роботи згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 14.08.1992, зокрема з 01.08.1992 по 10.07.1996, з 29.12.2011 по 17.03.2017.

Враховуючи висновок суду про необхідність зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 14.08.1992, зокрема з 01.08.1992 по 10.07.1996, з 30.12.2011 по 17.03.2017, та до пільгового стажу роботи - період з 01.01.2011 року згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , а також приймаючи до уваги визнаний відповідачем загальний стаж роботи ( 18 років ) та пільговий стаж роботи за Списком №2 ( 11 років ), суд зазначає, що загальний страховий стаж позивача становить понад 25 років, а пільговий стаж роботи позивача становить понад 10 років (необхідний мінімум ).

При цьому суд враховує, що відповідач самостійно визнає, що на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії за списком № 2 пільговий стаж роботи позивача становив 11 років, а страховий - 18 років.

При цьому суд зауважує, що інші вимоги для призначення пільгової пенсії позивачем дотримано, оскільки, як зазначалось судом вище, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії (01.04.2024) досягла 50 років та її пільговий стаж становить 11 років, що визнається відповідачем.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач - 1 протиправно відмовив позивачу у призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, рішення Головного управління ПФУ в Вінницькій області №33 від 08.04.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, є протиправним, порушує права позивача і, відповідно, підлягає скасуванню, оскільки позивач має право на соціальний захист, проте внаслідок відмови відповідача в зарахуванні відповідних періодів роботи до страхового та пільгового стажу роботи позивач була позбавлена права на призначення та отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги зобов"язального характеру, суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Відтак, суд вважає за необхідне, керуючись вищенаведеними положеннями, вийти за межі заявлених позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких вона просить.

При цьому враховується, що відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані сторонами докази, з метою належного захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову відповідно до вищенаведених мотивів шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 14.08.1992, зокрема з 01.08.1992 по 10.07.1996, з 30.12.2011 по 17.03.2017, та до пільгового стажу роботи - період з 01.01.2011 року згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 01.01.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України судовий збір у розмірі 1073,60 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити. Вийти за межі заявлених позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області №33 від 08.04.2024, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 14.08.1992, зокрема з 01.08.1992 по 10.07.1996, з 30.12.2011 по 17.03.2017, та до пільгового стажу роботи - періоди з 01.01.2011 року згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 01.01.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, ), Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна