Справа № 640/23566/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Управління поліції охорони в місті Києві про визнання протиправними дій та бездіяльності, та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), третя особа - Управління поліції охорони в місті Києві (далі - УПО в м. Києві), в якому просив:

- визнати бездіяльність директора Департаменту Фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України Сергія Шевніна - протиправною щодо повернення матеріалів листом МВС України №7750/15-2020 від 05.03.2020 без прийняття відповідного рішення;

- визнати протиправним дії державного секретаря Міністерства внутрішніх справ України Олексія Тахтая щодо повернення матеріалів листом МВС України №19339/5/15-2020 від 17.06.2020 без прийняття відповідного рішення;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у 200-кратному прожитковому мінімумі, установленому законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, що складає 384200 (триста вісімдесят чотири тисячі двісті) гривень 00 копійок, у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21.10.2015№ 850;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі один мільйон сто п`ятдесят одну тисячу гривень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року адміністративний позов - задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення на доопрацювання рапорту ОСОБА_1 від 01.04.2019 про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути рапорт від 01.04.2019 ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи та прийняти рішення за результатами його розгляду, із дотриманням норм Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач - Міністерство внутрішніх справ України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що ОСОБА_1 проходив службу в органах державної охорони та звільнився з посади міліціонера роти охорони кредитно-фінансових установ Печерського ВДСО УДСО при ГУМВС України в м. Києві. На переконання апелянта, оскільки ОСОБА_1 звільнявся з посади, яку обіймав у системі органів Державної служби охорони, тому питання призначення йому одноразової грошової допомоги відноситься до компетенції Департаменту поліції охорони Національної поліції України та його територіальних підрозділів, зокрема, Управління поліції охорони в м. Києві. Крім того, апелянт посилається на те, що позивачем не було надано інформацію про здійснення чи відсутність раніше виплаченої суми, що унеможливило перевірку на відповідність Порядку № 850 суми одноразової грошової допомоги, зазначеної у висновку УПО в м. Києві.

21 серпня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду засобами відеоконференцзв`язку системи «Електронний суд».

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .

Заслухавши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 13.01.2015 року проходив службу в Управлінні державної служби охорони ГУМВС України в місті Києві.

Наказом Управління державної служби охорони ГУМВС України в місті Києві від 13.01.2015 №9о/с ОСОБА_1 звільнено з органів МВС у відставку через хворобу.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №224 від 31.12.2014, діагноз і постанова: наслідки перенесеного спінального мієліту у вигляді спастичного трипарезу переважно справа (помірного у правій руці, нозі, незначного у лівій), порушення функцій тазових органів за центральним типом у вигляді імперативних позивів, помірне порушення функції ходи. Ангіопатія сітківки обох очей. Вегето-судинна дистонія за змішаним тим без функціональних порушень. Хроничний простатит, ремісія. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби у органах внутрішніх справ.

26 січня 2015 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби.

Згідно довідки до акту догляду МСЕК № 0963571 від 30.01.2019, за результатами повторного огляду, ОСОБА_1 з 01.02.2019 встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках № 0025691 від 20.03.2019, ОСОБА_1 встановлено 70% втрати професійної працездатності.

01 квітня 2019 року ОСОБА_1 завернувся до начальника Управління поліції охорони в м. Києві з рапортом, в якому просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із тим, що отримав інвалідність через захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС. До рапорту позивачем додано: довідку МСЕК №0025691, копію довідки №0963571, копію свідоцтва про хворобу №224, копію паспорту, копію картки платника податків.

Листом Управління охоронив м. Києві поліції від 10 квітня 2019 року № 1007/43/29/3/01-2019 матеріали заяви ОСОБА_1 з додатками та проектом висновку про призначення йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженнях служби в ОВС України надіслано на адресу МВС України для прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні та виплаті.

Протягом 2019 та 2020 років між Міністерством внутрішніх справ та Національною поліцією України, до структури якої входить Управління поліції охорони у м. Києві, велось листування з приводу визначення належного органу, до компетенції якого входить розгляд матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності колишнім працівникам міліції, в тому числі, працівникам Управлінні державної служби охорони ГУМВС України в місті Києві.

Черговим листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 05.03.2020 № 7750/15-2020 матеріали заяв колишніх працівників міліції, у тому числі, ОСОБА_1 були повернуті на адресу УПО в м. Києві без розгляду та прийняття рішення для надсилання до Національної поліції України.

Зокрема, у листі МВС України від 05.03.2020 № 7750/15-2020 зазначено, що:

«…пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» установлено, що правонаступниками Департаменту Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ та відповідних державних установ Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, що ліквідуються в установленому законодавством порядку, є органи поліції охорони, утворені як територіальні органи Національної поліції.

Згідно з Положенням про Національну затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877 зі змінами, унесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 №1146, Національна поліція фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України (за винятком діяльності поліції охорони, яка утримується за рахунок коштів від надання послуг з охорони, які здійснюються на договірних засадах, крім виплат гарантованої з боку держави одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського або колишнього працівника міліції, що здійснюються за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції), інших джерел, не заборонених законом, забезпечує ефективне і цільове їх використання, а також відповідно до покладених на неї завдань організовує планово-фінансову роботу в центральному органі управління Національної поліції, її територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери її управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів.

Тобто, відповідними нормативно-правовими актами чітко визначено органи, до повноважень яких належить вирішення питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам міліції охорони.

Інформуємо також, що, з огляду на судову практику, призначення та виплату одноразової допомоги повинен здійснювати орган, у якому колишній працівник міліції проходив службу. Оскільки колишні працівники міліції охорони звільнялися з посад, які обіймали у системі органів Державної служби охорони, тому за питання призначення їм одноразової грошової допомоги повинен відповідати саме Департамент Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України або його правонаступник - Департамент поліції охорони НПУ.

…Ураховуючи викладене, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги 26-ти колишнім працівникам міліції охорони повертаються для подальшого надсилання, за умови їх відповідності законодавству, за належністю до Національної поліції України».

В подальшому, листом УПО в м. Києві від 08 травня 2020 року № 1040/43/29/3/01-2020 матеріали ОСОБА_1 вчергове надіслані до Міністерства внутрішніх справ для вирішення відповідного питання.

Разом з тим, згідно листа від Міністерства внутрішніх справ України від 17.06.2020 № 19339/5-15-2020, матеріали стосовно ОСОБА_1 надіслані за належністю на доопрацювання у відповідність до вимог законодавства та негайного вчинення дій із вирішення питання, за умови наявності передбачених законодавством підстав, призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України.

Підставою повернення в листі від МВС України від 17.06.2020 № 19339/5-15-2020 зазначено наступне:

«…Пунктом 8 Порядку установлено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пункті 7 Порядку, та висновок щодо виплати грошової допомоги.

Проте, Управління поліції охорони в м. Києві є територіальним органом поліції охорони і не є органом внутрішніх справ.

Отже, матеріали до МВС подано органом поліції, а не органом внутрішніх справ, чим порушено вимоги, установлені Порядком.

Пунктом 11 Порядку передбачено, що виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомого, в установі банку або через касу органу знутрішніх справ.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 №834 правонаступниками Департаменту державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України та відповідних державних установ ДСО при МВС, що ліквідуються в установленому законодавством порядку, є органи поліції охорони.

Згідно з Положенням про Національну поліцію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877 (далі - Положення), Національне поліція фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України (за винятком діяльності поліції охорони, яка утримується за рахунок коштів від надання послуг з охорони, які здійснюються на договірних засадах, крім виплат гарантованої з боку держави одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського або колишнього працівника міліції, що здійснюються за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції), інших джерел, не заборонених законом, забезпечує ефективне і цільове їх використання, а також відповідно до покладених на неї завдань організовує планово-фінансову роботу в центральному органі управління Національної поліції, її територіальних органах, на підприємствах, в установах, та організаціях, що належать до сфери її управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів.

Отже, призначення та виплату одноразової допомоги колишнім працівникам міліції, за умови наявності передбачених законодавством підстав, повинен здійснювати орган, у якому колишній працівник міліції проходив службу.

Оскільки ОСОБА_1 звільнявся з посади, яку обіймав у системі органів Державної служби охорони, тому за питання призначення йому одноразової грошової допомоги повинен відповідати саме Департамент Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України (на даний час - відповідна ліквідаційна комісія) або його правонаступник - Департамент поліції охорони Національної поліції України».

Крім того, в листі від МВС України від 17.06.2020 № 19339/5-15-2020 вказано, що «…при цьому за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 зауважуємо таке.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності з втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з доданою до матеріалів копією довідки до акта огляду МСЕК від 30.01.2019 № 0963571 ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено другу групу інвалідності з 01.02.2019.

При цьому інформація про первинний огляд МСЕК ОСОБА_1 у матеріалах відсутня.

До матеріалів також слід додавати інформацію про наявність чи відсутність у заявника попереднього установлення відсотка втрати професійної працездатності з установленням інвалідності та без установлення інвалідності.

Крім того, не надано інформацію про здійснення чи відсутність раніше виплаченої суми, що не дозволяє перевірити на відповідність Порядку суму одноразової грошової допомоги, зазначену у висновку УПО в м. Києві про її призначення ОСОБА_1 ».

Листом Управління поліції охорони у м. Києві від 07.07.2020 від 1568/43/29/3/04-2020 ОСОБА_1 повідомлено про лист МВС від 17.06.2020 та висловлено прохання надати необхідні копії матеріалів первинного огляду, інформацію про наявність чи відсутність попереднього установлення відсотка втрати професійної працездатності з установленням інвалідності та без установлення інвалідності та інформацію про здійснення чи відсутність раніше виплаченої суми ОГД у зв`язку із отриманою інвалідністю.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580), тобто до 07.11.2015, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію».

За правилами частини 6 статті 23 Закону № 565-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

З 07 листопада 2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі - № 580-VІІІ), відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Втім, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21 жовтня 2015 року затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (далі - Порядок №580). Дана постанова набрала законної сили 31 жовтня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності (01.02.2019) та подання рапорту про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги (01.04.2019), вже діяв Порядок №850.

Пунктом 1 Порядку № 850 визначено, що цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно п. 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 передбачено, щоустановлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Матеріали справи свідчать, що 26 січня 2015 року ОСОБА_1 вперше встановлено інвалідність ІІІ групи, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходження служби.

В подальшому, внаслідок повторного огляду 01 лютого 2019 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.

Так, ОСОБА_1 звернувся до Управління поліції охорони в м. Києві, яке є правонаступником Управління Державної служби охорони ГУ МВС у м. Києві, з рапортом від 01 квітня 2019 року, в якому просив призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, у зв`язку із отриманням інвалідності через захворювання пов`язане із проходженням служби у органах внутрішніх справ.

На переконання апелянта, оскільки ОСОБА_1 звільнявся з посади, яку обіймав у системі органів Державної служби охорони, тому питання призначення йому одноразової грошової допомоги відноситься до компетенції Департаменту поліції охорони Національної поліції України та його територіальних підрозділів, зокрема, Управління поліції охорони в м. Києві.

Колегія суддів вважає вищевказані доводи апелянта необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту пункту 9 Порядку №850, саме Міністерство внутрішніх справ України приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги.

Також, згідно з пунктами 9-10 Порядку №850, обов`язок прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги і надіслання такого рішення керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, покладений безпосередньо на МВС і така грошова допомога виплачується за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Отже, саме на Міністерство внутрішніх справ України покладено обов`язок щодо вирішення питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги.

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 11.08.2021 у справі № 809/1608/16, від 17.0.2021 у справі № 712/6015/17, від 21.08.2020 у справі № 812/775/17.

Крім того, апелянт посилається на те, що позивачем не було надано інформацію про здійснення чи відсутність раніше виплаченої суми, що унеможливило перевірку на відповідність Порядку № 850 суми одноразової грошової допомоги, зазначеної у висновку УПО в м. Києві.

Тому, апелянт вважає правомірними дії МВС України щодо повернення матеріалів позивача на доопрацювання.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Положеннями пункту 7 Порядку № 850 закріплено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку №850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

В силу вимог пункту 9 Порядку, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. №850,

Згідно матеріалів справи, Управлінням поліції охорони в м. Києві, як правонаступником Управління державної служби охорони Управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві, сформовано відповідний висновок про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, який було направлено до МВС України.

Разом з тим, МВС України не було прийнято передбаченого законодавством конкретного рішення, за результатами розгляду матеріалів, що надійшли від Управління поліції охорони в м. Києві.

Водночас, надіслані Управлінням поліції охорони в м. Києві документи разом із висновком про виплату позивачу одноразової грошової допомоги позивачу, були повернуті Департаментом фінансово-облікової політики МВС України без прийняття визначеного рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Порядком №850 не передбачена можливість повернення документів, а тому неодноразове повернення відповідачем документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить нормам Порядку №850.

Так, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 є чинною, а тому викладені в ній положення щодо визначення обов`язку МВС України прийняти конкретне рішення у встановлений строк не можуть ігноруватись суб`єктом владних повноважень, на якого розповсюджуються норми підзаконного нормативно-правового акту.

Отже, доводи апелянта про правомірність дій МВС України щодо повернення матеріалів позивача на доопрацювання є необґрунтованими.

Враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції правильно зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути рапорт від 01.04.2019 ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи та прийняти рішення за результатами його розгляду, із дотриманням норм Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Решта доводів та заперечень апелянтів висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повне судове рішення складено 06.10.2025 р.