Справа № 520/20402/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

08 жовтня 2025 р. справа №520/20402/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Національної академії Національної гвардії України (далі за текстом - позивач, заявник, суб`єкт владних повноважень, Академія) до ОСОБА_1 (далі за текстом - відповідач), третя особа - Міністерство внутрішніх справ України про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

встановив:

Суб`єкт владних повноважень звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Національної академії Національної гвардії України (реквізити для сплати: , р/р UA1015295, МФО 820172, ДКСУ м. Київ) суму заборгованості з відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національної академії Національної гвардії України у період з 12.08.2023 по 03.07.2025 у розмірі - 704.707,03 грн. (сімсот чотири тисячі сімсот сім гривень 03 коп.).

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що відповідач був виключений зі списків перемінного складу курсантів та всіх видів забезпечення на підставі ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через небажання продовжувати навчання, однак витрат на власне утримання під час навчання у повному обсязі відповідач добровільно не відшкодував, а тому обов`язок з примусового відшкодування має бути покладений на відповідача за рішенням суду.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що грошове забезпечення військовослужбовців, у тому числі курсантів, є винагородою за проходження державної служби особливого характеру, виплата якої є мінімальною державною гарантією в оплаті праці та елементом соціального захисту, тому не може розглядатися як витрати на їх утримання у навчальному закладі. Закони України не містять положень, які б зобов`язували колишніх курсантів відшкодовувати суми грошового забезпечення у разі розірвання контракту чи звільнення зі служби, а пункт 13 Порядку №260 прямо передбачає, що виплачене грошове забезпечення поверненню не підлягає. Отже, вимоги про його стягнення суперечать принципу верховенства права, порушують конституційні гарантії соціального захисту військовослужбовців і є неправомірним втручанням у їх право власності.

Третьою особою, Міністерством внутрішніх справ України, було надано до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку № 964 від 12.07.2006 р., курсанти у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість зобов`язані відшкодовувати державі фактичні витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі (грошове, речове, продовольче, медичне забезпечення, перевезення, комунальні послуги), незалежно від підстав звільнення. Розрахунок таких витрат здійснюється відповідно до затвердженого порядку та підтверджується розрахунковими документами. Оскільки відповідач не надав доказів відшкодування цих витрат, адміністративний позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Суд, вивчивши доводи позову, повно виконавши процесуальний обов`язок з офіційного з`ясування обставин спору, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, котрі врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Відповідач - ОСОБА_1 , у межах спірних правовідносин проходив військову службу за призовом, під час мобілізації, на особливий період, під час якої наказом начальника Національної академії Національної гвардії України від 12.08.2023 № 440 «Про зарахування кандидатів з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Національної гвардії України на навчання курсантами на здобуття ступеня вищої освіти бакалавра (тактичний рівень) у 2023 році» солдат ОСОБА_1 був зарахований з числа осіб рядового, сержантського та старшинського складу Національної гвардії України на навчання та призначений на посаду курсанта (а.с. 26).

Унаслідок цього, відповідач проходив військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів у Національній академії Національної гвардії України в період з 12.08.2023 по 03.07.2025 на посаді курсанта 1 відділення 413 навчальної групи курсу №2 командно-штабного факультету, мав військове звання - солдат.

Відповідно до наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 12.08.2023 № 236 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_2 зараховано в списки перемінного складу Академії та на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України, (далі - контракт), строком на період навчання з 12.08.2023 (а.с. 23).

Відповідно до частини 5 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №ХІІ (далі - Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу»), пункту 30 розділу ІІ «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений у добровільному порядку між відповідачем та Міністерством внутрішніх справ України в особі начальника Національної академії Національної гвардії України 12 серпня 2023 та набрав чинності з 12 серпня 2023 (а.с. 20).

Відповідно до пункту 1 контракту відповідач, ознайомившись із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), добровільно прийняв на себе зобов`язання: - проходити військову службу (навчання) у Академії протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулюють порядок проходження військової служби, та цим контрактом; - мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера; - сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом; - відшкодувати МВС України витрати, пов`язані з утриманням в Академії, в якій проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання, або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

30.04.2025 року на засіданні вченої ради Національної академії Національної гвардії України розглядалося питання про відрахування курсантів, які не бажають продовжувати навчання у Національній академії Національної гвардії України та мають академічну заборгованість, а саме: курсанта 1-го відділення 413 навчальної групи курсу № 2 факультету логістики солдата ОСОБА_1 та було ухвалено рішення про надання часу до 29.05.2025 про поліпшення рівня фізичної підготовки. Уразі залишення академічної заборгованості, рекомендувати начальнику Академії про дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби (навчання) у Національної академії Національної гвардії України (а.с. 22).

Рішення ОСОБА_3 викладено у Витягу з рішення № 11 засідання вченої ради Національної академії Національної гвардії України від 30.04.2025 та введено в дію наказом начальника Академії від 30.04.2025 № 447 «Про введення в дію рішення засідання вченої ради Академії від 30.04.2025 № 11».

В подальшому, 09.06.2025 начальником курсу № 2 факультету логістики підполковником ОСОБА_4 до керівництва Академії подано рапорт із клопотанням про відрахування ОСОБА_1 з навчання у навчальному закладі та з числа курсантів через невиконання ним освітньої програми (індивідуального навчального плану) на підставі ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В означеному рапорті указано, що з постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти» ознайомлений та згодний (а.с. 34).

Згідно з наказом начальника Академії від 13.06.2025 № 610 «Про висновки службового розслідування за фактом невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану) солдатом ОСОБА_1 » задоволено рапорт начальника курсу № 2 факультету логістики підполковника ОСОБА_5 та прийнято рішення про подальше відрахування з вищого військового навчального закладу відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдата ОСОБА_1 (а.с. 24-25).

Відповідно до наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 18.06.2025 № 18 (по особовому складу), відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з солдатом ОСОБА_1 достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) курсантів через невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану), відраховано з навчання та вважається таким, що проходить військову службу за призовом, під час мобілізації на особливий період (а.с. 11).

Відповідно до наказу начальника Академії від 03.07.2025 № 192 (по стройовій частині) достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством внутрішніх справ України, в особі начальника Академії і ОСОБА_1 . Відповідач виключений зі списків перемінного складу курсантів та всіх видів забезпечення на підставі ч. 11 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану) (а.с. 12).

Також відповідно до наказу командувача Національної гвардії України від 27.06.2025р. №229 о/с та наказу начальника Академії від 03.07.2025 № 192 відповідач для подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період був переміщений до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Відповідно до розрахунків фактичних видатків Державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_1 , за період з 12.08.2023 по 03.07.2025, сума витрат Держави України на утримання відповідача у якості курсанта - військовослужбовця Національної гвардії України становить - 704.707,03 грн. (сімсот чотири тисяч сімсот сім гривень 03 коп.) з них: грошове забезпечення військовослужбовців на суму - 556.704,01 грн., предмети, матеріали, обладнання та інвентар на суму - 25.295,30 грн., медикаменти та перев`язувальні матеріали на суму - 465,54 грн., продукти харчування на суму - 89.331,52 грн., оплата комунальних та спожитих енергоносіїв - 32.910,66 грн.

Відповідач у межах спірних правовідносин був обізнаним про необхідність відшкодування витрат на утримання у вищому військовому навчальному закладі, позаяк проставив особистий фізичний власноручний підпис про ознайомлення із Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти від 20.06.2025, а також підписав розрахунки фактичних видатків та заяву-зобов`язання від 03.07.2025, які підтверджують ознайомлення відповідача з розміром, підставами та порядком відшкодування витрат, а також про те, що у разі відмови від добровільного відшкодування зазначених витрат, буде здійснено примусове стягнення зазначеної заборгованості у судовому порядку. (а.с.13, а.с.19 відповідно).

За викладеними у позові твердженнями, 07.07.2025 на адресу місця проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) була направлена Претензія від 05.07.2025 № 84/1/1/7-979-2025 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти 704 707,03 грн. (сімсот чотири тисяч сімсот сім гривень 03 коп.). Проте, відповідач у добровільному порядку не сплатив суму витрат, пов`язаних з утриманням у військовому закладі вищої освіти.

Стверджуючи про наявність підстав для покладання обов`язку з відшкодування витрат у примусовому порядку за рішенням суду, заявник звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Частиною 2 ст.19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 2 Закону № 2232-XII, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 2232-XII, підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону № 2232-XII, з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за наявності), у зв`язку з припиненням громадянства України та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (10 років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів д, е, з, и пункту 1, підпунктів д, е, ж, з пункту 2 і підпункту в пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти визначено Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок № 964).

Згідно з пунктами 3-6 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк; особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII - за весь період навчання.

Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

На виконання вимог пункту 3 Порядку № 964 наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок №419/831/240/605/537/219/534).

За змістом пункту 2.1. Порядку №419/831/240/605/537/219/534, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі (далі - ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту. Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку № 964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період.

Порядок нарахування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах залежить від того підпадає курсант під дію пункту 5 чи пункту 6 Порядку № 964.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку № 419/831/240/605/537/219/534, у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Так, на виконання вказаних вимог, Національною академією було складено розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню відповідачем за період навчання з 12.08.2023р. по 03.07.2025р., якими є витрати на грошове забезпечення у сумі 556.704,01 грн; предмети, матеріали, обладнання та інвентар на суму 25 295,30 грн., медикаменти та перев`язувальні матеріали на суму 465,54 грн., продукти харчування на суму 89 331,52 грн., оплата комунальних та спожитих енергоносіїв 32 910,66 грн. у загальному розмірі 704.707,03 грн.

Згода відповідача з наведеними розрахунками підтверджується власноручним підписом відповідача.

Крім того, згода відповідача з вказаним зведеним розрахунком підтверджується заявою-зобов`язанням від 03.07.2025р., підписуючи яку ОСОБА_1 засвідчив обов`язок добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у Національній академії Національної гвардії України під час проходження військової служби (а.с. 19).

Також, в матеріалах справи міститься витяг з порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах (а.с. 13), підписаний відповідачем 20.06.2025, в якому відображено норми наведеного вище Порядку №964.

Доказів того, що відповідачем було оскаржено вказаний зведений розрахунок матеріали справи не містять.

Відтак, сума витрат, які залишаються невідшкодованими відповідачем, становить 704.707,03грн.

Суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на положення пункту 13 Порядку № 260, яким визначено, що грошове забезпечення, виплачене військовослужбовцю, не підлягає поверненню, оскільки зазначена норма регулює порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу, та не стосується випадків дострокового розірвання контракту курсантами вищих військових навчальних закладів.

Питання відшкодування державі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, врегульовано спеціальними нормами - частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядком відшкодування витрат, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12.07.2006 р., які мають пріоритет у застосуванні.

Відповідно до цих норм, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за наявності) курсант зобов`язаний відшкодувати державі всі фактичні витрати, понесені на його утримання у навчальному закладі, у тому числі й грошове забезпечення.

Суд звертає увагу на те, що курсанти, які навчаються у Національній академії Національної гвардії України перебувають на повному державному забезпеченні. Кошти, які витрачаються на їх навчання, є державними (бюджетними).

Звідси слідує, що у силу ч.1 ст.77 КАС України суб`єкт владних повноважень - позивач у спорі про відшкодування витрат на утримання особи у закладі вищої освіти повинен довести факт відмови особи від добровільного відшкодування згаданих витрат.

У розумінні ст.8 Конституції України відмова громадянина від здійснення грошового платежу на користь іншого учасника суспільних відносин може мати місце виключно у разі доведення до відома цього громадянина факту існування обов`язку відшкодування витрат.

Такий факт у межах спірних правовідносин доведений, позаяк мали місце події особистого та власноручного підписання відповідачем складених Академією розрахунків та направлення відповідачу письмової претензії.

Згідно з п.7 ч.1 ст.4 КАС України та з урахуванням контракту про проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України курсантами Національної академії Національної гвардії України належним позивачем у даному спорі є саме Академія (а на міністерство внутрішніх справ України чи Головне управління Національної гвардії України), позаяк видатки на утримання відповідача у якості курсанта - військовослужбовця були понесені саме указаним суб"єктом владних повноважень із правовим статусом юридичної особи публічного права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2021р. у справі №420/4661/19.

У ході розгляду справи судом на виконання приписів ч.4 ст.9 КАС України за власною ініціативою не відшукано джерел здобуття доказів, які б засвідчували існування підстав для звільнення заявника від тягаря відшкодування витрат на утримання у військовому вищому навчальному закладі.

Натомість, у силу правового висновку постанови Верховного суду від 03.09.2025р. у справі №160/29228/23 усі фактичні виплати курсанту у період проходження навчання підлягають відшкодуванню, а витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

При цьому, у постанові Верховного суду від 03.09.2025р. у справі №160/29228/23 зазначено, що "у справі «Chitos проти Греції» (рішення від 04 червня 2015 року, заява № 51637/12) ЄСПЛ зазначав, що заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.

ЄСПЛ уважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту коштом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.

Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.

47.У справі «Lazaridis проти Греції» (рішення від 12 січня 2016 року, заява № 61838/14) заявник (лікар, підполковник армії) подав клопотання про його дострокове відрахування з армії. Генеральний штаб армії зобов`язав заявника виплатити державі відшкодування у сумі 121 321,72 євро як компенсацію за дострокове звільнення. Заявник оскаржив таке рішення до суду. Суд відхилив його скаргу, у зв`язку із тим, що заявник, отримавши відповідну освіту, зобов`язався відслужити в армії дев`ятнадцять років і вісімнадцять днів, але він прослужив лише чотирнадцять років, два місяці та шість днів. Заявник оскаржив це рішення національного суду.

ЄСПЛ дійшов висновку, що зобов`язання військових лікарів, які бажали залишити армію до закінчення строку виконання обов`язку, відшкодувати державі витрати, понесені на їх навчання, було цілком виправданим з огляду на привілеї, якими вони користувалися порівняно із цивільними студентами-медиками. Особа, яка вступає на навчання до Військової академії, усвідомлює, що аналогом безкоштовної освіти, винагороди та соціальних переваг, якими користується така особа в силу свого військового статусу, є зобов`язання служити в рядах армії протягом визначеного періоду після закінчення навчання.

Обов`язок офіцерів армії нести службу протягом визначеного періоду після завершення їх підготовки відповідає встановленій меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме за допомогою військових установ особи отримують загальну медичну освіту, відповідну спеціалізацію, а також мають можливість займатися приватною медициною в неробочий час. Таким чином, сам принцип викупу решти років служби не порушує принцип пропорційності.

48.В аналогічній справі «Charalambos Pierrakos проти Греції» (рішення від 26 травня 2020 року, заява № 51743/17) суд постановив, що обов`язок медичних працівників, які хотіли б покинути збройні сили держави до закінчення терміну служби, виплачувати державі певні суми відшкодування витрат на навчання є повністю виправданим з урахуванням привілеїв, якими вони користуються в порівнянні зі студентами в галузі цивільної медицини. Особі, яка зараховується на навчання до військового закладу освіти, відомо, що у разі безкоштовного навчання, виплати винагороди за службу та у зв`язку з військовим статусом, вона зобов`язується служити в армії протягом відповідного періоду після закінчення навчання. Такий обов`язок відповідає загальновизнаній меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме військові абітурієнти, які вивчали медицину та здобували відповідну спеціалізацію мали можливість займатися приватною медичною практикою. Таким чином, принцип відшкодування (викупу) решти років служби не порушує принцип пропорційності (дивитись згадувану вище справу «Chitos проти Греції», п.п. 92-100). Ці міркування застосовні і в даному випадку.

49.У справі «Yanaюэk проти Туреччини» (рішення від 06 січня 1993 року заява № 14524/89) щодо права на освіту ЄСПЛ зазначив, що гарантування права на освіту не виключає застосування дисциплінарних стягнень; встановлені обмеження у справі заявника щодо права на освіту у Військовій академії не обмежують його право на освіту у цивільних навчальних закладах.

Щодо захисту права власності у рішенні ЄСПЛ вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

50.Тож, ураховуючи норми національного законодавства та усталену практику ЄСПЛ у розгляді подібних спорів можна дійти висновку, що обов`язок особи, яка зобов`язалась відпрацювати за направленням після завершення її навчання за рахунок коштів держави, не передбачає втручання у її права, гарантовані статтею 4 Конвенції щодо заборони примусової чи обов`язкової праці. ЄСПЛ підкреслює, що не кожна праця, яку вимагають від особи під загрозою «покарання», становить заборонену цим положенням «примусову чи обов`язкову працю». Варто врахувати, зокрема, характер і обсяг даної діяльності, вільне укладення відповідних домовленостей (угод) у зв`язку із чим особа усвідомлює принцип і обсяг свого зобов`язання, яке вона бере, отримуючи безкоштовну освіту тощо. Такі обставини дозволяють відрізнити «примусову працю» від роботи, якої можна розумно вимагати за відповідних обставин. У протилежному випадку ЄСПЛ застосовує поняття «непропорційний тягар» та перевіряє, чи на особу було накладено такий тягар, що є єдиним чинником, на підставі якого ЄСПЛ може встановити порушення пункту 2 статті 4 Конвенції.

51.Обов`язок особи відшкодувати на користь держави кошти, витрачені на її навчання (пов`язані із цим витрати, їх окремі види тощо) за невиконання вимоги про відпрацювання за направленням не є втручанням у право власності особи, гарантоване статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції, та не становить порушення принципу пропорційності. Відповідно до практики ЄСПЛ такі суми відшкодування на корить держави можуть визначатись з урахуванням вартості навчання, виплат на утримання особи, яка навчається (наприклад, вартість проживання, їжі та обладнання, наданих особі під час навчання), субсидованої державою стипендії особі, яка навчається.

52.Стаття 2 Протоколу № 1 до Конвенції захищає та гарантує загальне особисте право особи на освіту. Держави не зобов`язуються організовувати за власний кошт або субсидувати освіту визначеного виду або рівня. Водночас, держава не зобов`язана виключно утримуватись від порушень цього права, а несе й відповідні позитивні зобов`язання, аби забезпечити дотримання права, захищеного статтею 2 Протоколу № 1 до Конвенції. Відповідні обмеження не повинні звужувати згадане право настільки, щоб порушити його сутність і позбавити його ефективності. Такі обмеження мають бути передбачуваними для зацікавленої особи і переслідувати законну мету.

53.За такого правового підходу ЄСПЛ, який кореспондує усталеній та послідовній практиці Верховного Суду у справах аналогічної категорії, підхід до вирішення спорів щодо відшкодування особами, які навчаються у вищих військових навчальних закладах за рахунок державного бюджету, витрат на їх навчання у зв`язку з невиконанням ними умов договору (контракту) має бути однаковим, інший підхід може призвести до дискримінації.".

Також у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 13.03.2024р. у справі №440/14068/21 на спірні правовідносини не поширюється дія положень п.1 ч.1 ст.1215 Цивільного кодексу України і аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 13.01.2023р. у справі №440/2692/20.

Суд відзначає, що у межах даного спору правова позиція сторони відповідача полягає виключно у запереченні саме обов"язку відшкодування витрат на утримання курсанта - військовослужбовця Національної гвардії України як такого, а не у незгоді із обсягом цього обов"язку.

З викладених вище міркувань суду такі доводи сторони відповідача належить кваліфікувати у якості юридично неспроможних.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши здобуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах сформульована суб`єктом владних повноважень вимога витікає з відносин стосовно проходження громадянином України військової служби у лавах Національної гвардії України, стосується повернення у власність держави коштів, витрачених на утримання громадянина під час навчання у вищому навчальному закладі системи Міністерства внутрішніх справ України, заявлена після настання події обізнаності відповідача із обов`язком відшкодувати конкретну суму витрат на утримання у закладі вищої освіти системи МВС України та за наявності факту відмови добровільного відшкодування.

Тому заявлена суб`єктом владних повноважень вимога про стягнення коштів підлягає до задоволення, позаяк не призводить до порушення прав та інтересів відповідача як учасника суспільних відносин.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Стосовно вимоги стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору, суд зазначає, що відповідно до положень ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З огляду на те, що у межах спірних правовідносин Національна академія Національної гвардії України діє у якості суб`єкта владних повноважень, то судові витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 211, 241-243, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) на користь Національної академії Національної гвардії України (ідентифікаційний код - 08610502; р/р UA1015295, МФО 820172, ДКСУ м. Київ; місцезнаходження - майдан Захисників України, буд. 3, м. Харків, 61001) витрати, пов`язані з утриманням в Національної академії Національної гвардії України у розмірі 704.707,03 (сімсот чотири тисячі сімсот сім гривень 03 коп.).

Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко