Справа № 240/23410/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/23410/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Мандрик В.В. із позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати йому додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з 08.07.2024 по 23.07.2024, з 20.08.2024 по 05.09.2024 та за періоди відпустки за станом здоров`я з 24.07.2024 по 10.08.2024, рекомендованою довідкою ВЛК від 25.07.2024 № 18648, та за період відпустки з 06.09.2024 по 05.10.2024, рекомендованою довідкою ВЛК від 04.09.2024 № 6265;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 08.07.2024 по 23.07.2024, з 20.08.2024 по 05.09.2024 та за періоди відпустки за станом здоров`я з 24.07.2024 по 10.08.2024, рекомендованою довідкою ВЛК від 25.07.2024 №18648, та за період відпустки з 06.09.2024 по 05.10.2024, рекомендованою довідкою ВЛК від 04.09.2024 № 6265.

Аргументуючи заявлені до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач 1, Військова частина) позовні вимоги представник вказав, що позивач 28.05.2023 отримав множинні осколкові поранення лівої кістки, обох нижніх кінцівок, у вигляді обширних дефектів м`яких тканин обох гомілок, внаслідок чого у період з 08.07.2024 по 23.07.2024, з 20.08.2024 по 05.09.2024 проходив стаціонарне лікування та з 24.07.2024 по 10.08.2024 та з 06.09.2024 по 05.10.2024 за рекомендацією ВЛК перебував у відпустці за станом здоров`я, проте йому безпідставно не нарахована та не виплачена у зазначений період додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 (далі - Постанова № 168).

Не погоджуючись із такими діями відповідача представник позивача звернувся до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою суду від 05.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ухвали суду від 17.07.2025 залучено до участі у даній справі, як другого відповідача - Військову частину НОМЕР_2 . Встановлено Військовій частині НОМЕР_2 строк для подання відзиву на позовну заяву впродовж п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали та позовної заяви з додатками.

Відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом на подання до суду відзивів на позов.

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вказує наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 , яка згідно з пунктом 1.5 наказу Міністерства оборони України від 22.07.2017 № 280 (в редакції від 22.04.2021 № 104) "Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних сил України" та рішення помічника командувача - начальника фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.08.2023 року № 737/1/2627 у період із 01.02.2024 по 30.12.2024 перебувала на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до Директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 04.10.2024 №321/94/дск, Військова частина НОМЕР_1 розформована з 31.12.2024, найменування та ідентифікаційний код анульовані 30.12.2024. Правонаступником Військової частини НОМЕР_1 є Військова частина НОМЕР_2 . Вказана інформація викладена у листі Військової частини НОМЕР_2 № 5154 від 19.05.2025, який долучений до матеріалів справи представником позивача.

За змістом довідки про обставини травми № 1529 від 03.06.2023 позивач 28.05.2023 близько 05 год 20 хв поблизу населених пунктів с. Громячка та с.Леонівка Чернігівської області під час виконання бойового завдання, отримав мінно-вибухову травму, внаслідок наїзду автомобілю на вибуховий пристрій, внаслідок чого отримав поранення. Позивач, який перебував у засобах індивідуального захисту (бронежилеті, шоломі кулезахисному) і без ознак алкогольного сп`яніння, за відсутності ознак протиправної поведінки, зазнав ураження в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуваня збройних агресій російської федерації, з виконання обов`язків військової служби, яке пов`язане із захистом Батьківщини. Довідка видана на підставі наказу командира (начальника) Військової частини НОМЕР_1 № 123 від 28.05.2023.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії № 18648 від 25.07.2024 отримане поранення позивача пов`язана із захистом Батьківщини.

Як свідчать матеріали справа, зокрема виписки з медичної карти стаціонарного хворого позивач проходив стаціонарне лікування: з 08.07.2024 по 23.07.2024; з 20.08.2024 по 05.09.2024.

Також, як зазначає представник, позивач з 24.07.2024 по 10.08.2024 та з 06.09.2024 по 05.10.2024 за рекомендацією ВЛК перебував у відпустці за станом здоров`я.

Представник вважаючи, що під час перебування на лікуванні з 08.07.2024 по 23.07.2024; з 20.08.2024 по 05.09.2024 та у відпустці по хворобі з 24.07.2024 по 10.08.2024 та з 06.09.2024 по 05.10.2024 позивачу безпідставно не нарахована та не виплачена у належному розмірі додаткова винагорода встановлена Постановою № 168 зверунувся із запитом від 22.10.2024 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив здійснити відповідні нарахування та виплату такої винагороди.

У відповідь на запити Військова частина НОМЕР_1 листом №3178 від 04.11.2024 повідомила про відсутність підстав для здійснення донарахування додаткової винагороди встановленої Постановою № 168, посилаючись на положення п.11 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991, якою передбачено, що загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль.

Таку бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , як правонаступника Військової частини НОМЕР_1 позивач вважає протиправною, а тому його представник звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постанова № 168 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачала у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів військовослужбовцями права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил передбачала отримання додаткової винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.

У контексті наведеного відслідковується, що сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою № 168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.

За таких обставин, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України № 248/1298 від 25.03.2022 абзацом 8 пункту 10 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 в розмірі 100 000 грн чи 30 000 грн.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацом 4 п.1 Постанови № 168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови № 168 відслідковується встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, суд зауважує, що Постанова № 168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.

Отже, як вже зазначалося, відповідно до положень Постанови № 168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн виплачується військовослужбовцям у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з приводу виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 та грошового забезпечення у збільшеному до 100 000 грн розмірі у період проходження лікування з 08.07.2024 по 23.07.2024; з 20.08.2024 по 05.09.2024 та за період відпустки по хворобі з 24.07.2024 по 10.08.2024 та з 06.09.2024 по 05.10.2024.

Як свідчать матеріали справи, зокрема довідка Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтво) № 1529 від 03.06.2023 позивач 28.05.2023 отримав поранення, яке пов`язане із захистом Батьківщини, у зв`язку із чим проходив стаціонарне лікування:

- з 08.07.2024 по 23.07.2024 (виписка № 1814 від 23.07.2024 видана Центром інноваційних медичних технологій НАН України);

- з 20.08.2024 по 05.09.2024 (виписка № 608522 від 05.09.2024 видана Державною установою "Інституту травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України");

Як стверджує представник, позивача перебував у відпустці по хворобі у період:

- з 24.07.2024 по 10.08.2024 на підставі довідки військово-лікарської комісії № 18648 від 25.07.2024, за змістом якої рекомендовано відпустку для лікування після травми на 30 календарних днів;

- з 06.09.2024 по 05.10.2024 на підставі довідки військово-лікарської комісії № 6265 від 04.09.2024, виданою Державною установою "Інституту травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України". За рекомендаціями викладеними у такій довідці, рішенням військово-лікарської комісії рекомендовано надати відпустку на 30 календарних днів.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що позивач дійсно проходив лікування, у зв`язку із отриманим пораненням під час захисту Батьківщини у період з 08.07.2024 по 23.07.2024 та з 20.08.2024 по 05.09.2024. Також у період з 24.07.2024 по 10.08.2024 та з 06.09.2024 по 05.10.2024 перебував у відпустці по хворобі.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд констатує, що обидві необхідні умови, в даному випадку пов`язаність травми із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці по хворобі внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини (перебування у відпустці за станом здоров`я), у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами, складеними на позивача, які містяться в матеріалах справи.

При цьому, як свідчить зміст листа Військової частини НОМЕР_1 № 3178 від 04.11.2024 підставою для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу додаткової винагороди за лікування, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини у період з 08.07.2024 по 23.07.2024, з 20.08.2024 по 05.09.2024 та у періоди відпустки за станом здоров`я з 24.07.2024 по 10.08.2024, слугувало обмеження встановлене п.11 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" стосовно загального часу безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення, зокрема який не може перевищувати 12 місяців поспіль.

Відповідно до п.11 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

Аналіз положення п.11 ст.10-1 Закону № 2011-XII дає підстави для висновку, що загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль, однак висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

Так, дійсно, як свідчить зміст довідки № 3177 від 04.11.2024 про грошове забезпечення, позивачу у період з квітня 2023 року по липень 2024 року нараховувалася та виплачувалася додаткова винагорода з розрахунку 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, враховуючи обмеження щодо загального безперервного лікування та перебування у відпустці для лікування після поранення.

Однак, слід відмітити, що матеріали справи містять висновки військово-лікарських комісій від 25.07.2024 №18648 та від 04.09.2024 № 6265.

За висновками військово-лікарської комісії викладеними у довідці від 25.07.2024 №18648 після проведеного медичного огляду позивача (25.07.2024), як стан після видалення метафіксатора з правої стопи (15.07.2024) з приводу артродезу (29.01.2024), що відбувся першого заплесно-плесневого суглобу після МВТ (28.05.2024) з больовим та набряковим синдромом при тимчасовому порушенні функцій та якими та на підставі ст.81 графи ІІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ позивач потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.

Крім цього, за висновками викладеними військово-лікарською комісію у довідці від 04.09.2024 № 6265 після проведеного медичного огляду позивача (04.09.2024): стан після оперативного лікування (дата операції - 21.08.2024). Видалення екзостоза тіла 2 плесневої кістки правої стопи, проведеного з приводу: Наслідки інших переломів нижньої кінцівки; Наслідки МВТ (підрив у машині) обох н/к (28.05.2023); набута двобічна порожиниста деформація стоп, перевантажувальний перелом голівки 2-ої плесневої кістки правої стопи, стан після артродезу 1-го заплесно-плесневого суглоба, наявність зломаних металофіксаторів. Невірно консолідований перелом 1-3 плесневої кістки лівої стопи. Статико-динамічні порушення середнього ступеню. Згідно наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 відноситься до тяжких травм. Відповідно до ст.81 графи І3 Розкладу хвороб, графи ТДВ позивач потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.

З огляду на викладене, суд вважає, що матеріали справи містять висновки військово-лікарської комісії від 25.07.2024 №18648 та від 04.09.2024 № 6265, якими підтверджено потребу у тривалому лікуванні, що у свою чергу є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

Втім, як свідчить зміст довідки № 3177 від 04.11.2024 про грошове забезпечення ОСОБА_1 , яка надана Військовою частиною НОМЕР_1 на адвокатський запит у спірний період позивачу не нараховано та не виплачено додаткову винагороду.

Проаналізувавши вищевказану інформацію, яка наявна в матеріалах справи, слідує висновок, що додаткова винагорода у зв`язку із стаціонарним лікуванням у період з 08.07.2024 по 23.07.2024 та з 20.08.2024 по 05.09.2024 та за перебування позивача за станом здоров`я у відпустці у період з 24.07.2024 по 10.08.2024 та з 06.09.2024 по 05.10.2024 безпідставно не нарахована та не виплачена, оскільки за висновками військово-лікарської комісії наявні у позивача потреби у тривалому лікуванні, що є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачу підлягає донарахуванню та виплаті додаткова винагорода передбачена Постановою №168 за період з 08.07.2024 по 23.07.2024 та з 20.08.2024 по 05.09.2024 та за перебування позивача за станом здоров`я у відпустці у період з 24.07.2024 по 10.08.2024 та з 06.09.2024 по 05.10.2024.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відновлення порушеного права позивача на належне соціальне забезпечення підлягає шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 (як правонаступника Військової частини НОМЕР_1 , в якій проходив службу позивач) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 168 у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та відпустки за станом здоров`я рекомендованими довідками військово-лікарської комісії.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

У зв`язку із звільненням від сплати судового збору під час розгляду вказаної категорії справ питання про розподіл судових витрат, судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з 08.07.2024 по 23.07.2024, з 20.08.2024 по 05.09.2024 та за періоди відпустки за станом здоров`я з 24.07.2024 по 10.08.2024, рекомендованою довідкою ВЛК від 25.07.2024 № 18648, та за період відпустки з 06.09.2024 по 05.10.2024, рекомендованою довідкою ВЛК від 04.09.2024 № 6265;

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 08.07.2024 по 23.07.2024, з 20.08.2024 по 05.09.2024 та за періоди відпустки за станом здоров`я з 24.07.2024 по 10.08.2024, рекомендованою довідкою ВЛК від 25.07.2024 № 18648, та за період відпустки з 06.09.2024 по 05.10.2024, рекомендованою довідкою ВЛК від 04.09.2024 № 6265.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 08 жовтня 2025 р.

08.10.25