Справа № 280/2994/25
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 280/2994/25
(суддя Сіпака А.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі №280/2994/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 квітня 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, згідно з яким просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 74 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.02.2025 про відмову у призначені пенсії за віком, ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання: з 01.09.1981 по 11.10.1982, 01.09.1985 по 27.05.1986, з 23.02.1987 по 14.08.1987 та період роботи: з 15.08.1987 по 01.09.1997, з 19.07.1999 по 17.08.2001, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.02.2025 року.

Позов обґрунтовано тим, що рішення № 74 є протиправним, оскільки позбавляє позивача права на реалізацію набутого права на призначення пенсії.

Рішенням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року позов задоволено.

Суд, визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.02.2025 № 74.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його навчання з 01.09.1981 по 11.10.1982, 01.09.1985 по 27.05.1986, з 23.02.1987 по 14.08.1987, та періоди роботи з 15.08.1987 по 01.09.1997, з 19.07.1999 по 17.08.2001 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення суду мотивовано тим, що із записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 26.02.1988 вбачається, що вона містить записи про трудову участь позивача у колгоспі у спірні періоди, а також, інформацію про кількість відпрацьованих вихододнів, що свідчить про виконання річного мінімуму трудової участі, засвідчені підписами уповноваженої особи та печатками. Крім того, відомостями трудової книжки: № НОМЕР_1 від 26.02.1988 підтверджується безперервність роботи позивача у колгоспі з 15.08.1987 по 01.09.1997 та з 19.07.1999 по 17.08.2001.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії, страховий стаж позивача становить 22 роки 08 місяців 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону № 1058. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1981 по 20.12.1990 відповідно до диплому, оскільки навчання перетинається з роботою та військовою службою. Не зараховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1985 по 27.05.1986 відповідно до трудової книжки, оскільки виправлена дата початку навчання. Також, до страхового стажу не враховано період роботи в рибколгоспі з 15.08.1987 по 01.09.1997, з 19.07.1999 по 17.08.2001, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлену норму вихододнів та перейменування рибколгоспу в колективне господарство.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач 10.02.2025 звернувся за місцем реєстрації до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

За результатами розгляду заяви позивача 17.02.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення №74 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.13).

Відповідно до оскаржуваного рішення страховий стаж позивача становить 22 роки 08 місяців 18 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період навчання з 01.09.1981 по 20.12.1990 по диплому, оскільки навчання перетинається з роботою та військовою службою;

період навчання з 01.09.1985 по 27.05.1986 по трудовій книжці, оскільки виправлена дата початку навчання;

періоди роботи в рибколгоспі з 15.08.1987 по 01.09.1997 по трудовій книжці, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлену норму вихододнів та перейменування рибколгоспу в колективне господарство;

період роботи в рибколгоспі з 19.07.1999 по 17.08.2001 по трудовій книжці, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованих вихододнів, встановлену норму вихододнів та перейменування рибколгоспу в колективне господарство, зазначений період частково зарахований за даними реєстру застрахованих осіб.

Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Як вбачається із матеріалів справи, трудова книжка колгоспника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 26.02.1988 містить записи про трудову участь позивача у колгоспі у спірні періоди (а.с.11-12).

На виконання пункту 5 та 6 Порядку ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 роботодавцем (колгоспом) вівся розділ V трудової книжки колгоспника, який називався «трудова участь у громадському господарстві», в якому зазначалися відомості встановлених у колгоспі річних мінімумів трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Так, з розділу V «трудова участь у громадському господарстві» трудової книжки колгоспника позивача № НОМЕР_1 містяться відомості згідно з якими «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» в 1989 році встановлено 270, при цьому «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача становить 288; за 1990 рік 230/236, за 1991 рік 230/255, за 1992 рік 230/277, за 1993 рік 230/253, за 1994 рік 230/247, за 1995 рік 230/263, за 1996 рік 230/258, за 1997 рік 230/278 (а.с.12), натомість зазначені обставини відповідачем при прийнятті рішення №74 безпідставно не були враховані.

Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, та трудова книжка колгоспника позивача № НОМЕР_1 містить інформацію про встановлений мінімум та фактично відпрацьований позивачем час в колгоспі за періоди, в тому числі які є спірними, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що відсутність довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьований час в колгоспі не може бути законною підставою для відмови позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи.

Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

Згідно з пунктом 8 Порядку №637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально - виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Як вбачається з Довідки №62 від 24.03.2025 року, виданої Одеським національним морським університетом ОСОБА_1 з 01 вересня 1981 року навчався на вечірній формі Жданівського вечірньо-заочного факультету (ЖВЗФ) Одеського інституту інженерів морського флоту/наказ №64-ЖВЗФ від 18.09.1981 року; арх. № 50655, В-2285 (а.с.15).

З 01 вересня 1985 року переведений з 3 курсу вечірньої форми навчання ЖВЗФ на 2 курс денної форми навчання/ наказ №155 ст. від 02.09.1985 року/.

З 27 травня 1986 року відрахований з інституту за сімейними обставинами /наказ № 81-ст від 29.05.1986 року/.

З 23 лютого 1987 року відновлений на 2 курсі денної форми навчання/наказ № 12-ст від 26.01.1987 року/.

З 15 січня 1988 року переведений з 3 курсу денної форми навчання на 3 курс заочної форми навчання за сімейними обставинами /наказ №4/ст від 19.01.1988 року/.

З 26 грудня 1990 року відрахований з інституту у зв`язку з завершенням навчання/ наказ № 76-з/в від 26.12.1990 року/ (а.с.15).

Зі змісту записів трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 11.11.1981 встановлено, що першим записом внесено запис про навчання в учбовому цеху Жданівського судноремонтного заводу Азовське морське пароплавство з 06.11.1981 по 12.10.1982.

Звільнений позивач був у зв`язку із проходженням військової служби. Згідно з записами трудової книжки військова служба тривала з 10.11.1982 по 03.12.1984. Позивача одразу було переведено на другий курс Одеського інституту інженерів морського флоту (ОІІМФ) наразі Одеський національний морський університет на денну форму навчання.

27.05.1986 року за сімейними обставинами позивач був відрахований з навчального закладу, а був поновлений на другому курсі Одеського інституту інженерів морського флоту (ОІІМФ) на денну форму навчання.

У період між 27.05.1986 по 23.02.1987 позивач працював, з 15.06.1986 по 28.01.1987, а після поновлення на другому курсі на денній формі навчання не працював, що підтверджується трудовою книжкаю позивача НОМЕР_2 від 11.11.1981 та трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_1 від 26.02.1988 (а.с.9-12).

15.01.1988 ОСОБА_1 був переведений на третій курс на заочний факультет лише після чого 26.02.1988 був направлений працювати на рибокомплекс.

20.12.1990 отримав Диплом НОМЕР_3 Одеського інституту інженерів морського флоту (ОІІМФ).

Отже, як правильно з`ясував суд першої інстанції, відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 11.11.1981 та трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 26.02.1988, а також довідки №62 від 24.03.2025 позивач не безперервно навчався з 01.09.1981 по 20.12.1990, оскільки час навчання у вищих навчальних закладах підтверджується дипломами посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Диплом НОМЕР_3 містить відомості, що позивач навчався з 01.09.1981 по 20.12.1990, при цьому під час навчання позивач проходив військову службу та працював і ці період діяльності були зараховані до страхового стажу.

Щодо не зарахування періоду навчання з 01.09.1985 по 27.05.1986 через наявне виправлення дати початку навчання, слід зауважити наступне.

У трудовій книжні позивача НОМЕР_2 від 11.11.1981 в записі №4 міститься виправлення у графі «рік», а саме в даті переведення на другий курс стаціонару (а.с.9).

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що за записами трудової книжки позивача запис №3А «служба в армії» датована « 03.12.1984», запис №4 щодо переведення позивача на другий курс стаціонару із зазначенням дати « 01.09.1985» є логічним та відповідає послідовності записам трудової книжки позивача.

Згідно з правовою позицією викладеною в постановах Верховного суду від 24.05.2018 р. № 490/12392/16-а, від 29.03.2019 р. № 548/2056/16-а,від 28.02.2018 р. № 428/7863/17, від 04.09.2018 р. № 423/1881/17 позивач не несе відповідальності за заповнення та зберігання трудових книжок. Не належний порядок заповнення трудової книжки з вини відповідальної особи підприємства не може бути підставою для обмеження права особи на призначення пенсії. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Зважаючи на те, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу роботи позивача період його навчання та період роботи в колгоспі за наявності інформації про встановлений мінімум та фактично відпрацьований позивачем час в колгоспі за періоди, в тому числі які є спірними, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення №74 та як наслідок необхідності його скасування.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі №280/2994/25 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва