Справа № 160/10936/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/10936/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року (суддя Златін С.В.) в справі № 160/10936/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про:

визнання протиправними дій щодо відмови в зарахуванні до пільгового страхового стажу періодів роботи з 02 листопада 1987 року по 30 червня 1994 року з урахуванням заробітної плати? ?на підставі трудової книжки та довідок про заробітну плату№ № 195/2-115, 195/2-115 від 07 травня 2024 року, які видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Донецький металургійний завод»;

зобов`язання зарахувати до пільгового страхового стажу періоди роботи з 02 листопада 1987 року по 30 червня 1994 року, з урахуванням заробітної плати?на підставі трудової книжки та довідок про заробітну плату № № 195/2-115, 195/2-115 від 07 травня 2024 року, які видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Донецький металургійний завод».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в зарахуванні до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 02.11.1987 року по 30.06.1994 року з урахуванням заробітної плати? на підставі трудової книжки та довідок про заробітну плату№ № 195/2-115, 195/2-115 від 07 травня 2024 року, які видані Товариством з обмеженою відповідальністю Донецький металургійний завод.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.11.1987 року по 30.06.1994 року, з урахуванням заробітної плати?? - на підставі трудової книжки та довідок про заробітну плату № № 195/2-115, 195/2-115 від 07 травня 2024 року, які видані Товариством з обмеженою відповідальністю Донецький металургійний завод.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що позивач до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та до будь-якого структурного підрозділу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії встановленого зразка та у встановлений спосіб не звертався, рішення про перерахунок або про відмову у перерахунку пенсії не приймалось, отже, правовідносини між сторонами не виникали.

Позивач звернувся із зверненням від 07.01.2025 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян» в довільній формі з питань перерахунку пенсії, до якої надано копії довідок, не завірені кваліфікованим електронним підписом. Позивачу у листі від 08.01.2025 № 1137-766/Т-01/8-0400/25 надано роз`яснення щодо порядку звернення до органів Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії.

Враховуючи, що довідка видана підприємством, розташованим та тимчасово окупованій території, будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами з території, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Перевірити правдивість сум нарахованої заробітної плати у наданих довідках немає можливості.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію відповідно до вимог Закону України?Про загальнообов`язкове пенсійне страхування.

07 січня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою та необхідними документами про зарахування до пільгового страхового стажу періодів роботи та заробітної плату згідно з довідками від 10.09.2024 року, 07.05.2024 року та від 07.05.2024 року.

Разом з заявою про призначення пенсії? надано наступні документи: трудову книжку, паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру від 07 лютого 2007 року, довідку про взяття на облік ВПО, довідки про заробітну плату до 30 червня 1994 року № № 195/2- 115,195/2-115 від 07 травня 2024 року, довідку про підтвердження наявного пільгового страхового стажу від 10.09.2024 року № 08/31-970.

Листом від 08 січня 2025 року за № 1137-766/Т-01/8-0400/25? Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено у заяві позивача, щодо зарахування періодів роботи, оскільки сервіс передбачає подання документів для перерахунку пенсії дистанційно в електронному вигляді. Також відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014??року №595 з 01.12.2014 на території, які тимчасово не контролюються української владою, органи державної влади не функціонують.?

Відповідач не зарахував позивачу періоди роботи на підприємствах зі шкідливими умовами праці за Списком № 1 з 02.11.1987 року по 30.06.1994 року з повним робочим днем у Товаристві з обмеженою відповідальністю Донецький металургійний завод з 1987 року по 1994 рік.

Згідно з трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 від 02.11.1987р. позивач працював у спірних періодах на наступних посадах:

- 02 листопада 1987 року - прийнятий в обтискний цех слюсарем з ремонту металургійного обладнання 4 розряду (запис № 1, підстава наказ № 2236 від 26 жовтня 1987 року);

- 01 січня 1990 року - переведений слюсарем-ремонтником 5 розряду в обтискний цех (запис № 2, підстава наказ № 750/19 від 25 грудня 1989 року);

- 01 січня 1992 - року переведений слюсарем-ремонтником у ділянку верстата гарного прокачування та нагрівальних колодязів (запис № 3, підстава наказ № 507/2610К від 02 січня 1992 року);

- 30 червня 1994 року - звільнений за власним бажанням зг. ст. 38 КЗоТ України (запис № 4, підстава наказ № 692 від 30 червня 1994 року).

Пільговий характер роботи позивача у спірні періоди підтверджується уточнюючими довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній: надано довідку про підтвердження пільгового стажу роботи від 10.09.2024 року №08/31-970, яка видана ТОВ Донецький металургійний завод.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки всі записи відображені в трудовій книжці позивача, відсутня необхідність витребування уточнюючої довідки про пільговий стаж, тому дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у незарахуванні ОСОБА_1 до його пільгового стажу за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України періоду роботи з 02.11.1987 року по 30.06.1994 року в Товариством з обмеженою відповідальністю Донецький металургійний завод є протиправними.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового страхового стажу довідок про заробітну плату №№ 195/2-115, 195/2-115 від 07 травня 2024 року, які видані ТОВ Донецький металургійний завод, суд першої інстанції вказав, що у заяві від 07.01.2025 позивач просив про зарахування до пільгового страхового стажу періодів роботи та заробітну плату? згідно з довідками від 10.09.2024 року, 07.05.2024 року та від 07.05.2024 року, тобто за своїм змістом заява від 07.01.2025 є заявою про перерахунок пенсії, її зміст є зрозумілим і таким, що дає можливість оцінити наміри заявника, тому суд першої інстанції визнав помилковим висновок відповідача щодо відсутності підстав для перерахунку? ? пенсії позивача з підстав недотримання заявником форми звернення.

Також суд першої інстанції зауважив, що неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку відповідної довідки особи не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії, а обов`язок збереження всіх первинних бухгалтерських документів, зокрема, документів щодо виплати заробітної плати, не може бути покладено на пенсіонера.

Судом першої інстанції зазначено, що відповідачем не спростовано, що відомості, зазначені у довідках про заробітну плату від? ?07.05.2024 №195/1-115, №195/2-115, виданих ТОВ Донецький металургійний завод, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не суперечать відомостям про місце роботи, відображеним у трудовій книжці позивача, як й не надано доказів, що дані, які містяться у довідках про заробітну плату, містять неправдиві або недостовірні дані, або що вони не ґрунтуються на документах первинного обліку.

Застосувавши загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані у рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, у контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці, суд першої інстанції дійшов висновку, що довідки про заробіток позивача від 07.05.2024 №195/2-155, №195/1-155, видані ТОВ "Донецький металургійний завод", яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, мають бути враховані пенсійним органом під час розрахунку розміру пенсії.

Наведене слугувало підставою для задоволення позову.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, отримує пенсію відповідно до Закону України? «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Позивач 07 січня 2025 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за стажем та заробітком, просив зарахувати до пільгового стажу періоди роботи та заробітну плату згідно з довідками від 10 вересня 2024 року, 07 травня 2024 року та від 07 травня 2024 року, виданими ТОВ «Донецькій металургійний завод».

До заяви позивачем додано, зокрема, копію трудової книжки, довідку про взяття на облік ВПО, довідки про заробітну плату до 30 червня 1994 року №№ 195/2-115, 195/2-115 від 07 травня 2024 року, довідка про підтвердження наявного пільгового страхового стажу від 10 вересня 2024 року № 08/31-970.

Листом від 08 січня 2025 року за № 1137-766/Т-01/8-0400/25?ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області відмовлено у зарахуванні періодів роботи та заробітної плати, оскільки сервіс передбачає подання документів для перерахунку пенсії дистанційно в електронному вигляді. Також зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014? року №595 з 01 грудня 2014 року на території, які тимчасово не контролюються української владою, органи державної влади не функціонують.? ?

Період, який позивач просить врахувати у складі пільгового стажу за списком № 1, - з 02 листопада 1987 року по 30 червня 1994 року.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 02 листопада 1987 року містить записи про роботу позивача, позивач працював у спірному періоді в ТОВ «Донецький металургійний завод»:

02 листопада 1987 року прийнятий в обтискний цех слюсарем з ремонту металургійного обладнання 4 розряду (запис № 1, підстава наказ № 2236 від 26 жовтня 1987 року);

01 січня 1990 року переведений слюсарем-ремонтником 5 розряду в обтискний цех (запис № 2, підстава наказ № 750/19 від 25 грудня 1989 року);

01 січня 1992 року переведений слюсарем-ремонтником у ділянку верстата гарного прокачування та нагрівальних колодязів (запис № 3, підстава наказ № 507/2610К від 02 січня 1992 року);

30 червня 1994 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗоТ України (запис № 4, підстава наказ № 692 від 30 червня 1994 року).

Пільговий характер роботи позивача у спірні періоди підтверджується уточнюючою довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 10 вересня 2024 року №08/31-970, яка видана ТОВ «Донецький металургійний завод».

Виходячи з доводів апелянта, спірним від час апеляційного перегляду справи як питання дотримання позивачем форми звернення до органу Пенсійного фонду з питання перерахунку пенсії, так й наявність підстав для врахування довідок про підтвердження стажу та про заробітну плату, виданих підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Приписами статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, (далі - Порядок №637) встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Записами у трудовій книжці позивача підтверджено, що в період з 02 листопада 1987 року по 30 червня 1994 року працював у ТОВ «Донецький металургійний завод» слюсарем з ремонту металургійного обладнання 4 розряду, слюсарем-ремонтником 5 розряду в обтискний цех, слюсарем-ремонтником у ділянку верстата гарного прокачування та нагрівальних колодязів.

Вказана посада відноситься до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які діяли на час роботи позивача.

В спірному випадку для підтвердження стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, позивачем надано органу Пенсійного фонду довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ТОВ «Донецький металургійний завод» від 10 вересня 2024 року № 08/31-970.

У вказаній довідці містяться всі необхідні відомості, визначені Порядком №637, зокрема, періоди роботи, професія; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, номер списку, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначені довідки.

Форма довідки повністю відповідає формі, затвердженій Додатком №5 до Порядку № 637.

Крім того, спірний період роботи позивача підтверджений довідками про заробітну плату, виданими ТОВ «Донецький металургійний завод» №№ 195/2-115, 195/2-115 від 07 травня 2024 року, які видані на підставі особових рахунків.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок №383), який регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Єдиною підставою для неврахування органом Пенсійного фонду спірного періоду роботу при визначенні права позивача на пенсію на пільгових умовах стажу є те, що такий стаж підтверджується довідками, виданими підприємством, розташованим на тимчасово окупованій території України.

Статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації визначає Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (далі Закон № 1207-VII), який також встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

За змістом частини другої статті 4 Закону № 1207-VII правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 18 Закону № 1207-VII передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Приписами частини другої статті 9 Закону № 1207-VII встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною третьою статті 9 Закону № 1207-VII визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Верховним Судом в постанові від 27 березня 2018 року в справі №569/15943/16-а зроблено висновок, що відсутність у відповідача можливості перевірити достовірність наданих позивачем документів, які підтверджують його право на пільгову пенсію, внаслідок проведення антитерористичної операції та знаходження підприємств на тимчасово окупованій території, не може порушувати його право на отримання пенсії.

Відтак, судом першої інстанції цілком обґрунтовано при вирішенні цієї справи застосовано вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, а також правові висновки з цього питання, викладені в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року в справі № 344/16404/16-а, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини, та зроблено правильний висновок, що всупереч гарантованому статтею 46 Конституції України праву громадян на соціальний захист ГУ ПФУ в Дніпропетровській області безпідставно не враховано довідки, видані підприємством, що знаходиться на тимчасово окупованій території, при вирішенні питання про право позивача на пенсію на пільгових умовах.

Також суд визнає необґрунтованими посилання апелянта на те, що позивач не звертався до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, яка відповідає Порядку № 22-1, тому відповідачем не приймалось жодного рішення стосовно перерахунку пенсії позивача, а суд першої інстанції перебрав на себе повноваження відповідача самостійно та вирішив про наявність підстав для перерахунку пенсії.

Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2024 року у справі №620/2027/23 сформульовано висновок, що доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.

Верховний Суд, вирішуючи питання правомірності нерозгляду органом пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена Порядком №22-1, у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17 вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.

На цій підставі суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду і вказав, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).

Аналогічний підхід до вирішення подібних правовідносин застосований Верховним Судом у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 537/3480/17, від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 541/543/17-а, від 16 грудня 2021 року у справі №500/1879/20 та від 09 серпня 2023 року у справі №520/5045/2020.

Таким чином, оскільки позивачем у заяві поставлено питання про перерахунок пенсії за стажем та заробітком, надавши відповідні документи для перерахунку, відповідач мав розглянути питання перерахунку пенсії, а неподання позивачем окремої заяви за встановленою формою не є підставою для відмови у наданні позивачу захисту порушених права, позаяк звернення позивача до суду обумовлено порушенням його прав на належний розмір пенсії.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року в справі № 160/10936/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року в справі № 160/10936/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 07 жовтня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов