Справа № 127/29737/25
Суддя: Сичук М. М.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/263/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся із позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого дії адвокат Корнійчук С.А., до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 04 вересня 2025 року постановою №7304, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , його було притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання обов`язку щодо проходження повторного медичного огляду військово-лікарською комісією (ВЛК) у визначений строк до 05 червня 2025 року, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Позивач зазначає, що оскаржувана постанова приймалася у його відсутність, без належного виклику та без забезпечення можливості подати пояснення або заперечення, чим, на його думку, було порушено вимоги ст. 268 КУпАП, яка гарантує право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на участь у розгляді справи.

Зазначена постанова, за твердженням позивача, була ним отримана 10 вересня 2025 року, що підтверджується поштовим конвертом та відомостями АТ «Укрпошта» про вручення поштового відправлення.

Ознайомившись із змістом постанови, позивач дійшов висновку, що її винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема КУпАП, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ №402, а також Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560.

Позивач зазначає, що відповідач, приймаючи постанову, не врахував наявність у нього актуальної довідки ВЛК від 27 березня 2023 року №826, згідно з якою позивач проходив повторний медичний огляд, і тому твердження про непроходження ВЛК є безпідставним. Вказане рішення ВЛК, за словами позивача, не було враховано відповідачем, хоча воно підтверджує, що вимоги щодо повторного проходження ВЛК ним уже були виконані.

Крім того, позивач посилається на п. 3.2 Положення №402, відповідно до якого військовозобов`язані підлягають повторному медичному огляду один раз на п`ять років, залежно від категорії запасу, військово-облікової спеціальності та призначення. Таким чином, строк для чергового огляду з урахуванням дати попереднього (березень 2023 року) ще не настав, а тому висновки відповідача про порушення обов`язку є необґрунтованими.

Позивач наголошує, що на момент винесення постанови він мав чинну відстрочку від мобілізації відповідно до пункту 15 частини 1 статті 23 Закону України №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що підтверджується військово-обліковим документом, сформованим у системі «Резерв+». Відповідно до п. 9 Порядку ведення військового обліку №559, військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) має однакову юридичну силу з паперовим, тому така відстрочка є чинною і підтвердженою належним чином.

Згідно з пунктом 63 Порядку №560, військовозобов`язані, які звернулися із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються на медичний огляд, крім окремих випадків, що до позивача не відноситься. Тому дії відповідача щодо вимоги проходження ВЛК у період дії відстрочки суперечать вимогам закону.

Також позивач звертає увагу, що відповідно до пункту 74 та 74-1 Порядку №560, направлення на проходження ВЛК має видаватися за рішенням керівника ТЦК та СП, оформлятися відповідним чином та вручатися особі під особистий підпис із зазначенням строку проходження огляду. Водночас у матеріалах справи відсутнє будь-яке направлення на ВЛК, а постанова не містить відомостей про його видачу, реєстрацію чи вручення позивачу.

Таким чином, позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він не був належним чином повідомлений про необхідність повторного проходження ВЛК, не отримував направлення і мав чинну довідку ВЛК.

Крім того, позивач зазначає, що повістки для проходження медичного огляду йому не вручалися, а тому він був позбавлений можливості виконати вимоги відповідача. В матеріалах справи відсутні докази отримання повістки чи повідомлення про час і місце проведення огляду.

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий адміністративному стягненню інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Стаття 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням є винна дія або бездіяльність, тобто обов`язковою умовою є наявність вини особи. На думку позивача, відповідач не довів ані наявності складу правопорушення, ані вини у його вчиненні.

Згідно зі статтями 245, 247, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена посадова особа зобов`язана всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, у тому числі перевірити наявність події правопорушення, вину особи, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність. Проте, за твердженням позивача, відповідачем цього зроблено не було.

Позивач просить суд скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення та стягнути судові витрати з відповідача.

Ухвалою від 23.09.2025 позивачу поновлено строк для звернення до суду та прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження, справу призначено до розгляду судовому засіданні з викликом сторін.

02.10.2025 року через канцелярію суду надійшов письмовий відзив відповідача на позовну заяву, Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 у поданому відзиві на позов не погодився із доводами позивача, вважаючи оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення законною, обґрунтованою та такою, що винесена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Як зазначено у відзиві, 21.08.2025 начальником групи забезпечення заходів цивільно-військового співробітництва ІНФОРМАЦІЯ_2 , майстер-сержантом ОСОБА_2 , уповноваженим на складання протоколів про адміністративні правопорушення наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №639 від 01.08.2025 року, відносно ОСОБА_1 було складено протокол №4916 за ст. 210-1 КУпАП. У зазначеному протоколі зафіксовано, що позивач, будучи у встановленому порядку визнаним обмежено придатним до військової служби, не виконав вимоги пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України №3621-IX від 21.03.2024 (в редакції Закону №4235-IX від 12.02.2025), які зобов`язували осіб, визнаних обмежено придатними, до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд для визначення придатності до військової служби. Як убачається з матеріалів, 04.09.2025 постановою №7304 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, і накладено штраф у розмірі 17 000 грн. На момент розгляду справи позивач не подавав клопотань про відкладення її розгляду, був повідомлений про час і місце розгляду справи та просив розглянути її без його участі, що підтверджується підписом у протоколі. Копію постанови позивачу направлено рекомендованим листом 08.09.2025 року. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідач зазначив, що діяв виключно в межах наданих законом повноважень. У своєму відзиві ІНФОРМАЦІЯ_4 також навів норми чинного законодавства, які встановлюють обов`язок громадян проходити повторний медичний огляд. Зокрема абзац 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби; абз. 4 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» покладає аналогічний обов`язок на осіб, які перебувають на військовому обліку; пункт 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону №3621-IX (у редакції Закону №4235-IX) прямо встановив, що громадяни віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до 04.05.2024, повинні до 05.06.2025 самостійно звернутися до ТЦК або через електронний кабінет для отримання направлення на ВЛК.

Отже, на думку відповідача, ОСОБА_1 , будучи особою, визнаною обмежено придатною до військової служби ще до 04.05.2024 року, мав обов`язок самостійно ініціювати проходження повторного медичного огляду. Жодних доказів того, що він звертався до ТЦК або проходив такий огляд до 05.06.2025 року, позивачем не надано.

Відповідач також звернув увагу, що посилання позивача на наявність відстрочки від призову не звільняє його від обов`язку проходження повторного медичного огляду, оскільки пункт 63 Порядку №560, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року, передбачає, що навіть військовозобов`язані з дійсною відстрочкою підлягають направленню на медогляд, якщо вони були визнані обмежено придатними і не пройшли повторного огляду до визначеної дати. Таким чином, на думку відповідача, ОСОБА_1 вчинив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що є адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, і притягнення його до відповідальності є правомірним.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 також зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення проведено з дотриманням вимог статей 245, 247, 251, 252, 280, 283 КУпАП. Посадова особа мала належні повноваження, протокол складено у встановленій формі, постанову винесено своєчасно, а всі процесуальні права позивача були забезпечені.

Відповідно до викладеного, відповідач вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; постанова №7304 від 04.09.2025 року є законною, обґрунтованою та винесеною компетентною посадовою особою;підстав для її скасування не вбачається; позовні вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню.

З огляду на велику завантаженість, представник відповідача просив суд розглянути справу за наявними матеріалами без його участі.

Позивача ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але подав заяву в якій просив суд розгляд справи проводити у його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представники відповідача Скопчик Я.В. в судове засідання не з`явився, але у відзиві просив суд розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача, просив суд відмовити у задоволені заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилаючись на викладене у відзиві на позов, який було подано до суду раніше.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, письмові пояснення сторін, відзив відповідача, норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення за таке саме правопорушення.

Для наявності складу правопорушення за зазначеною нормою обов`язковими є: факт порушення обов`язку, визначеного законом; наявність вини (умислу або необережності); дотримання процесуальної процедури притягнення до відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий адміністративному стягненню інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як убачається з матеріалів справи, постанова №7304 від 04.09.2025 року винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 за результатами складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому зазначено, що позивач не прибув до ТЦК для проходження повторного медичного огляду (ВЛК) до 05.06.2025 року.

Разом з тим, доказів вручення позивачу повістки, повідомлення чи направлення на ВЛК у матеріалах справи не міститься.

Згідно з пунктом 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації №560, направлення на ВЛК оформлюється у письмовій формі, містить дані про особу, мету, місце та дату проходження медичного огляду і вручається особисто під підпис.

У разі відсутності підпису особи або акта про відмову від отримання повістки факт вручення вважається недоведеним.

Відповідачем не подано доказів належного вручення такого направлення чи повістки, актів про відмову від отримання, доказів повідомлення про дату, час та місце огляду, а також доказів, що позивач був належним чином поінформований про відповідні обов`язки.

Таким чином, відсутні об`єктивні докази того, що позивач свідомо не з`явився для проходження ВЛК, тобто відсутня подія адміністративного правопорушення у розумінні ст. 247 КУпАП.

Згідно з п. 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ (наказ МОУ №402 від 14.08.2008), повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на п`ять років, якщо інше не обумовлено зміною стану здоров`я або призовом на службу.

З поданих позивачем документів убачається, що останній огляд ВЛК ним пройдено 27.03.2023 року, що підтверджується довідкою ВЛК №826.

Відповідно, вимога про повторне проходження огляду у 2025 році суперечить нормативним вимогам.

Крім того, відповідно до п. 63 Порядку №560, військовозобов`язані, які звернулися із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення комісією не направляються на медичний огляд.

Позивач надав суду довідку із системи «Резерв+» про наявність чинної відстрочки від мобілізації на підставі п. 15 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з чим його направлення на ВЛК було б протиправним.

Позиція відповідача про те, що позивач нібито не виконав законну вимогу ТЦК, не ґрунтується на належних доказах, а посилання на відсутність у матеріалах довідки ВЛК не свідчить про невиконання обов`язку, оскільки довідка надана суду і має юридичну силу.

Суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, у тому числі перевірити, чи є подія правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші істотні обставини.

Проте з матеріалів справи не вбачається, що відповідач здійснив таку перевірку у постанові не наведено жодного обґрунтування вини позивача, не зазначено доказів вручення повістки, не наведено посилань на документи, що підтверджують подію порушення.

Суд наголошує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведення усіх елементів складу правопорушення, а сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи (in dubio pro reo).

Також Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що сам факт направлення повісток не є безспірним доказом їх вручення; необхідно довести факт вручення (розписка / відмітка Укрпошти про вручення чи відмову тощо).(постанова від 02.09.2021 у справі №800/23/17).

Отже, неналежне повідомлення особи про розгляд справи або відсутність доказів вручення повістки є самостійною підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки порушує право на захист, гарантоване ст. 268 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що відповідачем при винесенні постанови №7304 від 04.09.2025, порушено вимоги ст. 268, 280 КУпАП та не доведено наявність події і складу адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .О.

Крім того, не забезпечено дотримання прав позивача на участь у розгляді справи, не підтверджено вручення повістки чи направлення на ВЛК та не враховано при розгляді та винесенні постанови довідку ВЛК від 27.03.2023 року та наявність у ОСОБА_1 чинної відстрочки від мобілізації.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Доводи відповідача у відзиві не спростовують позиції позивача та не містять доказів правомірності спірної постанови.

У зв`язку з цим суд вважає, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_2 №7304 від 04.09.2025 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача у разі задоволення позову. Тому судові витрати у сумі 605,60 грн судового збору слід стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України, до судових витрат належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, частина сьома статті 139 КАС України передбачає, що розмір таких витрат визначається судом лише за наявності підтвердних доказів, а саме договору про надання правничої допомоги, документів, що підтверджують оплату послуг адвоката (квитанцій, платіжних доручень, актів приймання-передачі послуг тощо).

Як убачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, а саме договору із адвокатом чи документів, що підтверджують оплату таких послуг. Відтак, суд позбавлений можливості визначити їх розмір і вирішити питання щодо розподілу таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст. ст. 4, 12, 46, 72, 77, 229, 241-256, 257, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від №7304 від 04.09.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок та витрати

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя: