Справа № 120/10328/23
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/10328/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Людмила Олександрівна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

07 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - фізична особа - підприємець ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії працівників поліції Могилів-Подільського ВРП ГУПН у Вінницькій області щодо стягнення оплати за послуги евакуатора;

- стягнути з Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області на користь позивача 1800 грн. за відшкодування матеріальної шкоди завданої неправомірними діями службової особи Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області;

- стягнути з Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області 1000000 ( один мільйон) грн моральної шкоди.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат за послуги евакуатора в сумі 1800 грн (одна тисяча вісімсот гривень) під час повернення позивачу автомобіля марки "PEUGEOT BOXER", 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , стосовно якого був скасований арешт ухвалою Могилів-Подільського районного суду Вінницької області від 17.11.2022 у справі № 138/2312/22;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 1800 грн (одну тисячу вісімсот гривень ) матеріальної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині вимог щодо задоволення моральної шкоди у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач 15.08.2022 на підставі довіреності придбав автомобіль марки "PEUGEOT BOXER", 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

30.09.2022 позивача, який керував вказаним автомобілем, було зупинено на блокпосту та в ході перевірки вказаного автомобіля виявлено відсутність символів кузова. Цього ж дня, в ході огляду місця події, у позивача вилучено автомобіль марки "PEUGEOT BOXER", 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та поміщено на арешт-майданчик Могилів-Подільського районного відділу поліції вул. Сагайдачного, 4, м. Могилів-Подільський Вінницької області.

За даним фактом 01.10.2022 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000421 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

В ході досудового розслідування за клопотанням дізнавача ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.10.2022 накладено арешт на автомобіль марки "PEUGEOT BOXER", 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 .

В рамках кримінального провадження 04.10.2022 винесено постанову про призначення комплексного дослідження транспортного засобу.

Відповідно до висновку судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і документів, що їх супроводжують, відділу транспортних засобів Вінницького НДЕКЦ МВС України від 27.10.2022 № СЕ-19/102-22/14780-КДТЗ встановлено, що ідентифікаційний номер кузова автомобіля марки PEUGEOT моделі BOXER білого кольору, номерні знаки НОМЕР_1 в значенні НОМЕР_2 нанесено в умовах заводу виробника, отже знищенню, підробці або заміні він не піддавався. Ідентифікаційний номер двигуна марки PEUGEOT моделі BOXER білого кольору, номерні знаки НОМЕР_1 знищений корозією.

У зв`язку із зазначеними обставинами, постановою старшого дізнавача СД Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області від 10.11.2022 кримінальне провадження №0000421 від 01.10.2022 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Могилів-Подільського районного суду Вінницької області від 17.11.2022 у справі № 138/2312/22 було скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.10.2022 на автомобіль марки "PEUGEOT BOXER", д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , який 30.09.2022 було вилучено у ОСОБА_1 .

Позивач звернувся до відповідача щодо повернення йому автомобіля марки "PEUGEOT BOXER", 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Проте, позивачу було роз`яснено, що умовою повернення транспортного засобу з арешт - майданчику Могилів-Подільського районного відділу поліції вул. Сагайдачного, 4, м. Могилів-Подільський Вінницької області є оплата вартості послуг евакуатора.

Позивач 22.11.2022 сплатив кошти в сумі 1800 грн., що підтверджується квитанцією №N1FRF5489М від 22.11.2022, після чого автомобіль йому було повернуто.

Як видно з квитанціїї №N1FRF5489М від 22.11.2022, платником ОСОБА_1 сплачено кошти в сумі 1800 грн на рахунок отримувача ФОП ОСОБА_2 (код отримувача НОМЕР_3 ), призначення платежу: послуги евакуатора від ОСОБА_1 .

Позивач вважаючи, що неправомірними діями працівників поліції його було змушено безпідставно сплатити кошти за евакуатор, звернувся до відповідача з заявою щодо роз`яснення порядку вилучення у нього автомобіля працівниками Могилів Подільського РВП.

Листом Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області від 24.04.2023 №5423/223/01-2023 позивачу повідомлено, що Могилів-Подільським РВП здійснено перевірку повідомлення позивача з приводу роз`яснення порядку вилучення його автомобіля працівниками Могилів-Подільського РВП. Вказано, що дане повідомлення було зареєстровано в ІКС ІПНП за №2187 від 03.04.2023. Відповідно до вимог ст. 214 КПК України керівником органу досудового розслідування, за результатами попереднього розгляду встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у зв`язку із чим підстав для внесення вказаної події до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає, а подальший розгляд звернення здійснено у порядку, передбаченому Законом України "Про звернення громадян" та списано до справи підрозділу.

З посиланням на п. 3 та 12 постанови КМУ від 17 грудня 2008 року №1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання» та п. 3 розділу 4 наказу МВС України від 28.08.2020 №633 « Про затвердження Порядку обліку прийняття і видачі тимчасово затриманих транспортних засобів, що зберігаються на спеціальних майданчиках і стоянках», зазначено, що умовами повернення особам транспортного засобу є оплата вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу, а в разі винесення постанови про накладення стягнення у вигляді штрафу - його сплата. Зазначено, що матеріали звернення позивача здано до архіву Могилів Подільського РВП, а у разі незгоди із прийнятим рішенням позивач має право оскаржити його до суду в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Разом із тим, позивач вважає, що неправомірними діями працівників поліції його було змушено сплатити кошти за евакуатор, не дивлячись на те, що він є інвалідом ІІ групи, а також те, що кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, як встановлено з листа Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області від 24.04.2023 №5423/223/01-2023, а також доводів відзиву відповідача - ГУНП у Вінницькій області, щодо вилучення та повернення позивачу транспортного засобу посадові особи Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області керувались п. 3 та 12 постанови КМУ від 17 грудня 2008 року №1102 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання» та п. 3 розділу 4 наказу МВС України від 28.08.2020 №633 « Про затвердження Порядку обліку прийняття і видачі тимчасово затриманих транспортних засобів, що зберігаються на спеціальних майданчиках і стоянках».

Надаючи оцінку таким посиланням, слід зауважити, що відповідно до п. 1 «Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання», затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1102 (далі Порядок №1102), цей Порядок визначає процедуру тимчасового затримання транспортних засобів працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції (далі - поліцейські), зберігання таких транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, а також їх повернення.

За змістом п. 2 Порядку №1102 тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою - п`ятою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України Про виконавче провадження.

Поліцейським забороняється брати участь у тимчасовому затриманні транспортних засобів у випадках, не передбачених законом.

Згідно з п.2 - 1 Порядку №1102 за наявності правових підстав, передбачених пунктом 2 цього Порядку, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом його блокування або доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку проводиться виключно за умов, що розміщення такого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху чи створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

За відсутності умов, зазначених в абзаці другому цього пункту, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом блокування за допомогою технічних пристроїв.

Випадки, коли розміщення транспортного засобу вважається таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, визначені частиною третьою статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В силу п. 3 Порядку №1102 доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів - евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими територіальним (у тому числі міжрегіональним) органом Національної поліції укладені в установленому порядку договори. Для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку поліцейський викликає евакуатор через чергового відповідного територіального органу Національної поліції.

В ході розгляду справи судом не встановлено жодної з правових підстав, що передбачені пунктом 2 чи 2-1 Порядку №1102, для тимчасове затримання транспортного засобу позивача.

Отже, посилання відповідача на правомірність застосування норм п. 3 вказаного Порядку №1102 є необгрунтованими, оскільки заходи зазначені в п. 3 можуть бути застосовані лише за наявності підстав, що визначені в п. 2 та 2-1 Порядку №1102.

Відтак слід констатувати, що фактичні обставини, за яких був затриманий, вилучений та поміщений на арешт майданчик автомобіль позивача, та відповідні спірні правовідносини між сторонами не регулюються нормами Порядку №1102, на який посилаються відповідачі, в обгрунтування свої дій та прийнятих рішень.

Не є застосованими до спірних правовідносин і положення «Порядку обліку прийняття і видачі тимчасово затриманих транспортних засобів, що зберігаються на спеціальних майданчиках і стоянках», затвердженого наказом МВС України від 28.08.2020 №633, на норми якого посилаються відповідачі, оскільки згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку він визначає процедуру ведення обліку прийняття і видачі працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції (далі - працівники поліції) тимчасово затриманих транспортних засобів (далі - ТЗ), що зберігаються на спеціальних майданчиках і стоянках, функціонування яких забезпечується Національною поліцією. Цей Порядок розроблено відповідно до статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 14 Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102, пункту 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 28 жовтня 2015 року № 878.

Як встановлено з постанови старшого дізнавача СД Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області від 10.11.2022 про закриття кримінального провадження №0000421 від 01.10.2022, 30.09.2022 року в ході огляду місця події у позивача вилучено автомобіль марки "PEUGEOT BOXER", 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та поміщено на арешт-майданчик Могилів-Подільського районного відділу поліції вул. Сагайдачного, 4, м. МогилівПодільський Вінницької області.

В подальшому, в ході досудового розслідування за клопотанням дізнавача ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.10.2022 накладено арешт на автомобіль марки "PEUGEOT BOXER", 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , з метою збереження речових доказів для проведення комплексного дослідження транспортного засобу.

Стосовно посилань відповідача, що в даному випадку витрати позивача, пов`язані з зберіганням транспортного засобу, відповідно до ст. 123 КПК є витратами, пов`язаними із зберіганням і пересиланням речей і документів та, відповідно до ст. 126 КПК, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою, а тому вирішення питання про стягнення витрат пов`язаних зі зберіганням речового доказу не може розглядатись в порядку адміністративного законодавства, слід зауважити таке.

Відповідно до ст. 18 Кримінально-процесуального кодексу України процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Згідно з ч.1 ст.123 КПК України витрати, пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, здійснюються за рахунок Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до з ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл процесуальних витрат.

Статтею 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Із процитованих положень видно, що норми статтей 124-126 КПК України, передбачають стягнення процесуальних витрат в разі винесення обвинувального вироку або ж ухвали суду.

Водночас, як свідчать матеріали справи, постановою старшого дізнавача СД Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області від 10.11.2022 кримінальне провадження №0000421 від 01.10.2022 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Під час закриття кримінального провадження питання щодо повернення позивачу транспортного засобу не вирішувалось.

Ухвалою Могилів-Подільського районного суду Вінницької області від 17.11.2022 у справі № 138/2312/22 було скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.10.2022 на автомобіль марки "PEUGEOT BOXER", д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , який 30.09.2022 було вилучено у ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 98 ч. 1 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приписами частин 1 та 2 статті 100 КПК України врегульовано зберігання речових доказів. Так, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, випадки зберігання транспортних засобів регулюється Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012р. №1104. Відповідно до п. 20 вказаного Порядку зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Пунктом 58 - 60 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом від 27.08.2010 № 51/401/649/471/23/125, що після винесення вироку (ухвали), постанови про закриття кримінальної справи в книзі (журналі) обліку речових доказів робиться відмітка про прийняте рішення щодо речових доказів та

іншого майна із зазначенням змісту та дати рішення.

Рішення щодо речових доказів підлягає виконанню після набрання вироком (ухвалою) законної сили або після закінчення строку оскарження ухвали, постанови про закриття справи.

Якщо речові докази та інше майно знаходяться на спеціальному зберіганні, за місцем їх зберігання надсилається копія або виписка з вироку, ухвали, постанови, де вказується про подальшу долю цих об`єктів. Прийняте рішення є обов`язковим для керівників тих установ, де зберігаються речові докази.

Речові докази та інше майно, яке підлягає поверненню власникам, видається їм у натурі під розписку, яка долучається до кримінальної справи та нумерується наступним її аркушем. Про можливість отримання зацікавленими особами вилучених у них предметів та цінностей їм повідомляється письмово, копія повідомлення долучається до кримінальної справи. В розписці отримувач вказує дані свого паспорта або іншого документа, який засвідчує його особу та місце проживання.

Пунктом 62 визначено, що особам, щодо яких провадження у справах закрито за реабілітуючими підставами на стадії досудового розслідування, повернення вилученого у них майна і цінностей проводиться у порядку, передбаченому Положенням про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Про прийняте рішення особи, щодо яких винесено постанову про закриття справи, повідомляються невідкладно.

За приписами ч. 7 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Тобто, питання повернення тимчасово вилученого майна особі, у якої таке було вилучено, вирішується зокрема на підставі постанови слідчого, дізнавача, яка є обов`язковою для керівників тих установ, де зберігаються речові докази.

Разом з тим, відповідно до п. 13 вищезазначеної Інструкції речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації, про що складається протокол.

Витрати, пов`язані із зберіганням речових доказів, цінностей та іншого вилученого майна, несе орган, на зберіганні якого знаходиться вилучене майно. У випадках, коли майно передається на зберігання в інші установи, підприємства, організації як таке, що потребує спеціальних умов зберігання, такі витрати покриваються за рахунок держави.

Позивач звернувся до відповідача щодо повернення йому автомобіля марки "PEUGEOT BOXER", 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Проте, позивачу було роз`яснено, що умовою повернення транспортного засобу з арешт - майданчику Могилів-Подільського районного відділу поліції вул. Сагайдачного, 4, м. Могилів-Подільський Вінницької області є оплата вартості послуг евакуатора.

Позивач 22.11.2022 сплатив кошти в сумі 1800 грн., що підтверджується квитанцією №N1FRF5489М від 22.11.2022, після чого автомобіль йому було повернуто.

Проте, позивач вважаючи, що неправомірними діями працівників поліції його було змушено безпідставно сплатити кошти за евакуатор, звернувся до відповідача з заявою щодо роз`яснення порядку вилучення у нього автомобіля працівниками Могилів Подільського РВП.

Листом Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області від 24.04.2023 №5423/223/01-2023 позивачу повідомлено, що Могилів-Подільським РВП здійснено перевірку повідомлення позивача з приводу роз`яснення порядку вилучення його автомобіля працівниками Могилів-Подільського РВП. Вказано, що дане повідомлення було зареєстровано в ІКС ІПНП за №2187 від 03.04.2023. Відповідно до вимог ст. 214 КПК України керівником органу досудового розслідування, за результатами попереднього розгляду встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у зв`язку із чим підстав для внесення вказаної події до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає, а подальший розгляд звернення здійснено у порядку, передбаченому Законом України "Про звернення громадян" та списано до справи підрозділу.

Відтак, розгляд звернення позивача щодо порядку вилучення та повернення йому вилученого транспортного засобу здійснювалось вже після закриття кримінального провадження, у порядку, передбаченому Законом України "Про звернення громадян", а не на підставі норм Кримінально-процесуального кодексу України.

Що стосується посилань відповідача у відзиві на норми п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, то слід зауважити, що таке майно було повернуто позивачу, проте відповідачем було поставлено незаконну вимогу щодо сплати коштів за послуги евакуатора.

Слід констатувати, що вилучений у позивача автомобіль марки "PEUGEOT BOXER", 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , стосовно якого був скасований арешт ухвалою Могилів-Подільського районного суду Вінницької області від 17.11.2022, підлягав поверненню позивачу на підставі зазначеної ухвали суду, з урахуванням постанови старшого дізнавача Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області від 10.11.2022 про закриття кримінального провадження, без стягнення плати за транспортування вказаного транспортного засобу, у зв`язку із закриттям кримінального провадження через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Зважаючи на викладене, дії Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області щодо фактичного стягнення з позивача вартості послуг з транспортування (послуги евакуатора) в сумі 1800 грн. під час повернення позивачу автомобіля марки "PEUGEOT BOXER", 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , є такими, що вчинені не у спосіб, визначений чинним законодавством України, а відтак є протиправними.

Відносно позовної вимоги про стягнення на користь позивача 1800 грн. матеріальної шкоди, у зв`язку з протиправними діями Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, слід зазначити наступне.

В силу ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 « Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження ( далі Порядок №1104).

Відповідно до п. 1 та 4 вказаного Порядку, цей Порядок визначає правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 20 Порядку №1104 зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Пункт 32 Порядку №1104 визначає, що фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання. Граничний розмір таких витрат не може перевищувати суми, обчисленої на підставі первинних документів, які підтверджують витрати.

Аналіз наведених нормативних актів дає підстави для висновку, що витрати в сумі 1800 грн на транспортування та зберігання автомобіля марки "PEUGEOT BOXER", 1996 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , який був вилучений у позивача працівниками поліції та визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні, мали здійснюватися за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання. При цьому відповідачем було безпідставно примушено позивача сплатити такі кошти в сумі 1800 грн при повернені належного йому автомобіля.

Отже, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені фактичні обставини справи, враховуючи висновок суду щодо протиправності дій Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області щодо стягнення з позивача витрат за послуги евакуатора в сумі 1800 грн. під час повернення позивачу автомобіля марки "PEUGEOT BOXER", 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , стосовно якого був скасований арешт ухвалою Могилів-Подільського районного суду Вінницької області від 17.11.2022 у справі № 138/2312/22, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на користь позивача підлягають стягнення кошти в сумі 1800 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В свою чергу, слід враховувати, що Могилів-Подільський РВП ГУНП у Вінницькій області не є юридичною особою, а є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та не має окремих розрахункових рахунків в органах Казначейства, відтак кошти в сумі 1800 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Вирішуючи питання щодо відшкодування на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000000 грн, слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

Застосовуючи ці правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, слід звернути увагу на те, що позивач не довів і суд не встановив, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою.

Позивачем не зазначено в чому саме полягали його страждання, їх глибина та тривалість.

Стосовно посилань позивача, що внаслідок необхідності безпідставно сплатити кошти в сумі 1800 грн він перенервував і потрапив до лікарні, тобто було порушено його нормальний спосіб життя, слід зауважити, що такі доводи не підтверджуються жодними доказами. При цьому слід відхилити посилання на виписку з історії хвороби №687 від 10.03.2023, згідно з якою позивач був госпіталізований на стаціонарне лікування в терапевтичне відділення КП «Ладижинська міська лікарня» 27.02.2023, оскільки така госпіталізація відбулась більш ніж через 3 місяці після виникнення спірних правовідносин між сторонами та повернення 22.11.2022 позивачу вилученого автомобіля.

Разом з тим, враховуючи, що згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 позивач є особою з інвалідністю 2 групи вже станом на 07.04.2022 (дата видачі посвідчення) і приймаючи до уваги наведений в медичній виписці діагноз, суд не може констатувати, що таке погіршення здоров`я позивача більш ніж 3 місяці після спірних правовідносин було саме наслідком дій відповідача.

Інших належних доказів заподіяння моральної шкоди та обгрунтування заявленої до відшкодування суми (1000000 грн) позивачем не надано.

Поняття моральна шкода є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.

Вирішуючи в спірних правовідносинах питання заподіяння позивачу діями відповідача моральної шкоди слід враховувати, що автомобіль було повернуто позивачу протягом 5 днів, а саме 22.11.2022, після винесення судом ухвали від 17 листопада 2022 року про скасування арешту, яка була отримана позивачем 18.11.2022, відтак, позивач не був позбавлений можливості розпоряджатися вказаним майном.

В свою чергу щодо безпідставного стягнення відповідачем з позивача коштів в сумі 1800 грн за транспортування та зберігання вказаного автомобіля, то права позивача в цій частині захищені судом в інший (належний) спосіб шляхом стягнення таких коштів з відповідача на користь позивача.

А тому, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди в заявленому позивачем розмірі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.