Справа № 380/10656/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/10656/24 пров. № А/857/19935/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 380/10656/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення м.Львів.
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїКисильова О.Й.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-2) , у якому просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 21.02.2024 №66;

зобов`язати відповідача-1 зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до п. 7 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди роботи з 11.06.1999 до 15.04.2011, з 18.04.2011 до 25.05.2012, з 08.06.2012 до 30.04.2015, з 27.05.2015 до 21.02.2017;

зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день ї призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 380/10656/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.02.2024 №?66 про відмову у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65609, вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2024 про призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65609, вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса; ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач-2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що до спеціального стажу позивачу не зараховані періоди роботи з 11.06.1999 до 15.04.2011, з 18.04.2011 до 25.05.2012, з 08.06.2012 до 30.04.2015 та з 27.05.2015 до 21.02.2017, оскільки підприємства, в яких працювала позивачка не належать до комунальної власності територіальних громад та займані нею посади не передбачені Наказом № 385. Із урахуванням викладеного, відповідач-2 стверджує про відсутність правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідачі повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи міститься відповідне відстеження вручених рекомендованих поштових відправлень.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання грошової допомоги пов`язане саме з фактом виходу на пенсію з державної або комунальної установи з відповідної посади, а не з постійною зайнятістю в установах такої форми власності. Законодавець пов`язує це право з моментом призначення пенсії за віком і передбачає виплату як разову підтримку за умови тривалої спеціалізованої трудової діяльності та відсутності попереднього пенсійного забезпечення.

Так, відповідно до довідки від 03.01.2024 № 5, виданої Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Аптека № 1", ОСОБА_1 працює у КП ЛОР "Аптека № 1" з 04.12.2017 по даний час.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведена в рішенні Головного управління ПФУ в Одеській області від 21.02.2024 №66 підстава відмови у зарахуванні відповідних періодів роботи є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім цього, суд зазначив, що особи, які працювали на провізорських посадах в аптечних закладах, за умови здійснення такої діяльності на основі ліцензій на провадження роздрібної торгівлі лікарськими засобами, незалежно від отримання цим аптечним закладом акредитаційних сертифікатів, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ.

У розділі 2 "Охорона здоров`я" Переліку № 909 визначено, що робота на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів дає право на пенсію за вислугу років.

Водночас, відповідач-2 при ухваленні рішення не з`ясував належним чином усі фактичні обставини, зокрема не встановив, чи відповідали займані позивачем посади у спірні періоди посадам провізорів, фармацевтів або лаборантів у розумінні розділу 2 Переліку №909, незважаючи на те, що для цього необхідно було проаналізувати характер виконуваної трудової функції, зміст посадових обов`язків та ліцензійні умови діяльності аптечних закладів, де працювала позивачка.

Відтак, суд першої інстанції вважав, що оскаржуване рішення від 21.02.2024 №66 в частині визначення підстави не зарахування позивачу періодів роботи з 11.06.1999 до 15.04.2011, з 18.04.2011 до 25.05.2012, з 08.06.2012 до 30.04.2015 та з 27.05.2015 до 21.02.2017 - посади не передбачені Наказом № 385, ухвалено без повного з`ясування усіх обставин справи, є передчасним та прийнятим з порушенням вимог матеріального права.

З огляду на викладене, суд вважав, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ в Одеській області від 21.02.2024 №?66 про відмову у нарахуванні позивачу грошової допомоги та зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 13.02.2024 про призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до записів №5 15 трудової книжки від 12.08.1985 серії НОМЕР_1 працювала:

- ТОВ Спільно українське-кіпрське підприємство "ВВС-ЛТД":

11.06.1999 зарахована на посаду торгового агента-провізора у м. Львові;

12.01.2000 переведена на посаду провізора-організатора Львівського аптечного складу;

04.07.2002 переведена на посаду завідувача Львівським аптечним складом;

15.04.2011 звільнена з роботи за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України;

- ТОВ "АВС Логістік Парк":

18.04.2011 прийнята на посаду завідувача аптечного складу № 7 у м. Львів;

25.05.2012 звільнена з роботи згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін;

- ТОВ "Аптека "ЗІ":

08.06.2012 - прийнята на посаду заступника директора з роздрібної торгівлі;

30.04.2015 звільнена з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України;

- СП "Онісіма фарм ЛТД":

27.05.2015 прийнята заступником директора структурного підрозділу у м. Львів;

30.06.2015 переведена директором структурного підрозділу у м. Львів;

21.02.2017 звільнена за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України.

13.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, передбаченої пунктом 7-1Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви від 13.02.2024, визначене Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

21.02.2024 Головне управління ПФУ в Одеській області прийняло рішення №66, яким відмовило позивачці у нарахуванні та виплаті грошової допомоги. Така відмова мотивована тим, що спеціальний стаж становить 19 років 8 місяців 3 дні. До спеціального стажу не зараховані періоди роботи з 11.06.1999 до 15.04.2011, з 18.04.2011 до 25.05.2012, з 08.06.2012 до 30.04.2015, з 27.05.2015 до 21.02.2017, оскільки підприємства, в яких працювала ОСОБА_1 , не є комунальною формою власності та посади не передбачені Наказом № 385.

Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058- IV).

Відповідно до п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058- IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191.

Згідно пункту 2 зазначеного Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відповідно до пункту 5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: досягненням нею пенсійного віку; наявністю у неї необхідного страхового стажу; виходом на пенсію саме з посади в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 у справі №234/13835/17.

Підставою для відмови у виплаті позивачці грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій слугувало те, що до спеціального стажу не зараховані періоди роботи з 11.06.1999 до 15.04.2011, з 18.04.2011 до 25.05.2012, з 08.06.2012 до 30.04.2015, з 27.05.2015 до 21.02.2017, оскільки підприємства, в яких працювала ОСОБА_1 , не є комунальною формою власності та посади не передбачені Наказом № 385.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, право на отримання грошової допомоги пов`язане саме з фактом виходу на пенсію з державної або комунальної установи з відповідної посади, а не з постійною зайнятістю в установах такої форми власності. Законодавець пов`язує це право з моментом призначення пенсії за віком і передбачає виплату як разову підтримку за умови тривалої спеціалізованої трудової діяльності та відсутності попереднього пенсійного забезпечення.

Як встановлено судом, що ОСОБА_1 відповідно до запису № 19 трудової книжки серії НОМЕР_1 , 04.12.2017 прийнята на посаду провізора у Комунальному підприємстві Львівської обласної ради "Аптека № 1" з 05.12.2017.

Відповідно до довідки від 03.01.2024 № 5, виданої Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Аптека № 1", ОСОБА_1 працює у КП ЛОР "Аптека № 1" з 04.12.2017 по даний час.

Відтак, із матеріалів справи та поданих доказів, зокрема, довідки КП ЛОР "Аптека №1" від 03.01.2024 №5 та запису в трудовій книжці, вбачається, що з 04.12.2017 по теперішній час ОСОБА_1 працює на посаді провізора саме у комунальному підприємстві Львівської обласної ради, що підтверджує виконання нею трудових обов`язків у закладі комунальної форми власності на день досягнення пенсійного віку.

Таким чином, одна з ключових умов, визначених пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV працевлаштування на відповідній посаді в установі комунальної форми власності на момент призначення пенсії є виконаною.

Обставини, на які покликається пенсійний орган, стосуються попередніх місць роботи, які, згідно з наведеним вище аналізом законодавчих актів, не є визначальними для виникнення права на грошову допомогу, за умови наявності необхідного спеціального стажу та роботи на відповідній посаді у комунальному закладі на дату досягнення пенсійного віку.

Щодо правомірності рішення від 21.02.2024 № 66 в частині визначення підстави не зарахування позивачу періодів роботи з 11.06.1999 до 15.04.2011, з 18.04.2011 до 25.05.2012, з 08.06.2012 до 30.04.2015, з 27.05.2015 до 21.02.2017 - посади не передбачені Наказом № 385, то колегія суддів вказує на наступне.

Постановою КМУ від 04.11.93 року № 909 затверджено «Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», в Розділі 2 Охорона здоров`я якого зазначено найменування закладів і установ: аптеки, аптечні кіоски, аптечні фармацевти, магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, асистенти фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборанти.

Згідно з пунктом 2 примітки до Переліку №909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно з пункту 5 примітки до Переліку №909, робота на посаді провізора в закладах і установах, зазначених у цьому Переліку, до переведення на посаду фармацевта відповідно до Зміни №10 до національного класифікатора ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженої наказом Мінекономіки від 25.10.2021 №810, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я» затверджено Перелік посад фармацевтів у закладах охорони здоров`я. Згідно із цим переліком, до посад фармацевтів належать посади керівників фармацевтичних (аптечних) закладів та їхні заступники, керівники структурних підрозділів, фармацевти.

За визначенням Європейської асоціації лікарняних (шпитальних) фармацевтів (European Association of Hospital Pharmacists - EAHP), лікарняна аптека - це заклад охорони здоров`я, який охоплює практичну і професійну діяльність з вибору, приготування, зберігання, відпуску лікарських засобів та медичних виробів за призначенням.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» аптеки віднесено до закладів охорони здоров`я. Зокрема вказано, що заклади охорони здоров`я можуть добровільно проходити акредитацію в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Не підлягають обов`язковій акредитації аптечні заклади. Акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах.

Крім того, пунктом 7 Правил роздрібної реалізації лікарських засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1997 №447, аптеки також віднесено до закладів охорони здоров`я.

Аналізуючи наведене, суд вважає, що до закладів охорони здоров`я віднесені лікарняні заклади, аптечні бази (склади), бази (склади) медичної техніки, аптеки, а до посад, які надають право на пільгову пенсію віднесені посада, зокрема, провізори, фармацевти (незалежно від найменування посад).

А відтак, робота на посадах фармацевтів (незалежно від найменування такої посади) відноситься до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років та зараховується до спеціального стажу.

Водночас, із матеріалів справи вбачається, що відповідач-2 при ухваленні рішення не з`ясував належним чином усі фактичні обставини, зокрема не встановив, чи відповідали займані позивачем посади у спірні періоди посадам провізорів, фармацевтів або лаборантів у розумінні розділу 2 Переліку №909, незважаючи на те, що для цього необхідно було проаналізувати характер виконуваної трудової функції, зміст посадових обов`язків та ліцензійні умови діяльності аптечних закладів, де працювала позивачка.

Так, пенсійний орган уповноважений здійснювати первинну правову оцінку наданих документів, перевіряти характер виконуваної роботи, її відповідність умовам, визначеним Переліком №909, а також встановлювати інші юридично значимі обставини, що мають значення для реалізації права на пенсійне забезпечення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ в Одеській області від 21.02.2024 №?66 про відмову у нарахуванні позивачу грошової допомоги та зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 13.02.2024 про призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі № 380/10656/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос