Справа № 240/12303/25
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/12303/25

категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Дупак В.Г. із позовом до Військової частини НОМЕР_1 в чкому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2025 № 813/15410, прийняте щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити йому з військової служби на підставі пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Заявлені позовні вимоги до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач Військова частина) представник обґрунтовує тим, що позивач має право на звільнення з військової служби відповідно до п.п. "г" п. 2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 2 групи, його батьком, який перебуває на його утриманні. Додатково пояснив, що рідний брат позивача - ОСОБА_2 , проживає за кордоном та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, у нього відсутнє власне житло, а тому позбавлений можливості здійснювати постійний догляд за батьком. Крім того, вказав, що шлюб між батьком - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано 07.12.2024. З огляду на викладене вважає, що інші особи, які б могли здійснювати догляд за батьком позивача відсутні.

Ухвалою суду від 09.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

18.06.2025 від представника відповідача надійшов до суду відзив на позов, в якому заперечує заявлені позовні вимоги. Звертає увагу суду, що підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі. Погоджується, що надана позивачем в якості додатків до рапорту довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 657918 підтверджує інвалідність батька, однак відповідно до абз.16 п. 27 Положення про медико-соціальну експертизу така довідка не містить відомостей про необхідність постійного стороннього догляду. Крім того вважає, висновок лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) від 01.11.2024 №800/3 виданий КНП ММР "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" не відповідає жодній з затверджених форм, а тому не може розглядатися як документ, що підтверджує потребу у постійному догляді батька позивача.

20.06.2025 від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив, в якій просить не брати викладені у відзиві факти до уваги та задовольнити позовні вимоги. Пояснює, що доданий до рапорту позивача висновок ЛКК (лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) є документом, який підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю - батьком позивача. Вважає, що посилання відповідача на протилежне є неприйнятними, оскільки не ґрунтуються на положеннях законодавства та правових висновках Верховного Суду, які як для суду, так і для відповідача є обов`язковими.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України за призовом по мобілізації у складі Військової частини НОМЕР_1 .

01.04.2025 позивач подав рапорт командуванню Військової частини, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

У відповідь на рапорт Військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про відсутність підстав для його задоволення, з підстав відсутності долучених до рапорту документів на підтвердження необхідного постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у звільненні його з військової служби протиправними, а тому звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII), а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст.1 Закону № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону , військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 2 ч.6 ст.2 Закону № 2232-XII статті передбачено, що одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підпунктом "г" пункту 2 статті 26 Закону № 2232-XII передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє на даний час.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як встановлено судом, позивач призваний на військову службу під час загальної мобілізації. Під час проходження військової служби, позивач подав до відповідача рапорт про звільнення з підстав передбачених п.п "г" п. 2 ст. 26 Закону № 2232-XII. До рапорту долучив ряд підтверджуючих документів. За результатами вивчення поданих документів, йому відмовлено у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують необхідність постійного догляду за батьком позивача.

Як зазначає представник відповідача у відзиві на позов, позивач на підтвердження факту необхідності здійснення постійного стороннього догляду за батьком, ОСОБА_3 , в додатках до рапорту надав копії наступних документів:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААВ № 657918;

- висновку ЛКК від 01.11.2024 № 800/3 невстановленої форми, виданого КНП ММР "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" та висновок до неї;

- висновку ЛКК від 01.11.2024 № 800/3 за формою № 080-4/О, виданого КНП ММР "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3";

- акта встановлення/підтвердження факту спільного проживання від 14.11.2024, складеного Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області.

Тобто, дані спірні правовідносини виникли з приводу наявності/відсутності підстав для звільнення позивача відповідно до пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII, призваного по мобілізації, з військової служби під час дії воєнного стану. Спірним у даних правовідносинах є допустимість висновку ЛКК на підтвердження необхідності здійснення позивачем постійного догляду за батьком та можливості його звільнення із військової служби за сімейними обставинами.

Щодо допустимості висновків ЛКК про необхідність постійного стороннього догляду та надання соціальних послуг, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач, як на підставу необхідного постійного стороннього догляду за ОСОБА_3 посилається на довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ від 25.05.2023, висновок ЛКК №800/3 від 01.11.2024 щодо необхідного постійного стороннього догляду та нотаріально завірену заяву від 21.10.2024 про обрання позивача, як члена сім`ї першого ступеня споріднення для свого утримання.

У свою чергу, визначення терміну "медичний висновок" наведено у пункті 3 "Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я", затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України "Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я" від 18.09.2020 за № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено "Положенням про медико-соціальну експертизу", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 за № 1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного слідує висновок, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

При цьому, стосовно повноважень ЛЛК і медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку про необхідність здійснення постійного догляду, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття "постійного догляду", а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

Поняття "сторонній догляд" не є тотожним поняттю "постійний догляд", адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. Водночас, "постійний догляд" - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.

Разом з цим, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 за № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 за № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Зокрема, пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 за № 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві"; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 за № 407 "Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я" затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі". Згідно з пунктами 3, 4 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о "Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого", затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 за № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Також, повноваження ЛКК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 за № 667 "Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання" (далі - Інструкція). За змістом такої Інструкції висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 за № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317 суд вважає, що така комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

При цьому, такий висновок не заперечує можливість особи з інвалідністю, звернувшись та відповідно пройшовши огляд ЛКК, отримати відповідний висновок за наявності медичних показань.

ЛКК закладу охорони здоров`я мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 за №667.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23 та від 13.06.2024 № 520/21316/23 за подібних обставин справи, суті спору і правового регулювання.

За встановленими обставинами справи та дослідженими доказами, які наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби.

У свою чергу, оцінивши рапорт позивача про звільнення на підставі до п.п. "г" п. 2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII та долучений до такого висновок ЛКК №800/3 від 01.11.2024 щодо батька позивача, суд вважає, що таким висновком не може бути підтверджено необхідність постійного догляду, так як він містить обмеження часовими межами - до 01.11.2025.

Водночас, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23 містить роз`яснення поняттю "постійний догляд", яке передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Аналогічне трактування поняття "постійний догляд" викладене Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду також у постанові від 11.04.2024 в справі № 420/16689/23.

При цьому, за результатами дослідження змісту довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 657918 виданої батьку позивача та яка також долучена до рапорту позивача, судом встановлено, що ОСОБА_3 дійсно встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням, безстроково. У пункті 12 названої вище довідки вказано про можливу легку надомну працю.

Поряд з цим, систематичний аналіз Положення № 1317 вказує на те, що визначення групи інвалідності не передбачає автоматичного, безумовного встановлення для такої особи постійного стороннього догляду, за деякими вичерпними винятками, визначеними коментованим нормативно-правовим актом.

Водночас, встановлення ІІ групи інвалідності, за приписами Положення № 1317, не є станом, котрий за замовчуванням спричиняє обов`язкову потребу в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає обґрунтованим висновок відповідача, що надані позивачем довідки ЛКК (№800/3 від 01.11.2024) та МСЕК (серії 12ААВ № 657918) не підтверджують факту необхідності постійного стороннього догляду за батьком позивача.

Внаслідок чого, суд дійшов висновку, що підстави для звільнення позивача з військової служби під час судового розгляду даної справи не доведені.

З огляду на викладене, суд погоджується з твердженням відповідача про відсутність підстав для звільнення з військової служби, та вважає, що долученими до рапорту документами не підтверджено право позивача для звільнення з лав Збройних Сил України через сімейні обставини на підставі до п.п. "г" п. 2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII.

Інші підстави які слугували для прийняття рішення про відмову у задоволенні позову відповідачем не зазначалися, а тому наявність чи відсутність інших необхідних умов для звільнення з військової служби не підлягають розгляду у межах даної справи.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відповідно до ст.139 КАС України не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 08 жовтня 2025 р.

08.10.25