Справа № 380/16143/25
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 рокусправа № 380/16143/25

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправною відмову від 28.05.2025 року у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби;

зобов`язати вжити всіх передбачених законодавством заходів для оформлення звільнення у зв`язку з необхідністю догляду за матір`ю - ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи і потребує постійного стороннього догляду.

В обґрунтування позову зазначає, що подав відповідачу повний пакет документів для звільнення його з військової служби. Відповідач не надав доказів направлення запитів або звернення до ТЦК та СП для перевірки сімейного стану. Відсутність акту обстеження не може бути покладена у вину позивача, вона є обов`язком відповідача. Стверджує, що всі умови для звільнення ним виконані. Відповідач не виконав свої обов`язки та безпідставно переклав їх на нього.

Відповідач у відзиві зазначив, що питання про прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту позивача, а саме позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення носить дискреційний характер. Позивач при зверненні з рапортом про звільнення з військової служби не довів належними та допустимими доказами тієї обставини, що його мати ОСОБА_2 (як особа з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного стороннього догляду) не має інших, окрім позивача, членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за ним, або ж що такі інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Факт наявності матері з інвалідністю не ототожнюється зі здійсненням щодо нього постійного догляду. А отже, сам факт здійснення такого догляду потребує окремого доведення.

Ухвалою суду від 11.08.2025 року відкрито спрощене позовне провадження.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Позивач проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ).

Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 13.05.2025, в якому клопотав перед вищим командуванням про звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 та абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» через сімейні обставини: у зв?язку із необхідністю здійснювати посійно догляду за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є особою з ІІ групою інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією. Просив направити документи по звільненню до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

До рапорту додав наступні документи: завірена нотаріусом копія паспорту ОСОБА_1 ; завірена нотаріусом копія картки платника податків ОСОБА_1 ; оригінал повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження; завірена нотаріусом копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; завірена нотаріусом копія паспорту ОСОБА_2 ; завірена адвокатом копія картки платника податків ОСОБА_2 ; завірена нотаріусом копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 серії; завірена нотаріусом копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_2 ; завірена адвокатом копія довідки ЛКК ОСОБА_2 ; завірена адвокатом копія висновку №568 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійного пересуватися та самообслуговуватися і потребуються послуги з догляду на непрофесійній основі від 10.05.2023 року; завірена адвокатом копія витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 ; завірена адвокатом копія витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 .

Відповідач своїм листом повідомив позивача, що ним не в повному обсязі висвітлено інформацію щодо відсутності в ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого ступеня споріднення чи другого ступеня споріднення, які зобов`язані утримувати її та доглядати, не надано документів, що підтверджують інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд. Повідомлено про відмову у задоволенні рапорту щодо звільнення з військової служби, оскільки не доведено необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 .

Не погодившись із такою відповіддю, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є відповідність відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби у зв`язку з необхідністю догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, критеріям правомірності передбаченим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

При цьому, ключовими питаннями у даному спорі є правіомірність відмови у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 та абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» у зв`язку із відсутністю у його матері інших, окрім нього, родичів першого або другого рівня спорідненості, що є необхідною умовою для такого звільнення.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною другою ст.3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ч.1 ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч.2 ст.55 Конституції України).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (з наступними змінами та доповненнями; далі - Закон №2232).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із ч.2 ст.2 Закону №2232 проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Одним з різновидів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (ч.6 ст.2 Закону №2232).

Як передбачено частиною чотирнадцятою цієї ж норми виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом тринадцятим ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України» №1933-XII від 06.12.1991 року (з наступними змінами та доповненнями), особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні розпочав діяти особливий період.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ.

У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на час розгляду даної справи.

Підстави для звільнення військової служби визначні у ст.26 Закону №2232.

Відповідно до підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232).

Особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років (абзац шостий Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 (з наступними змінами та доповненнями; далі Постанова №413).

Матеріалами справи підтверджується, що мати позивача ОСОБА_2 є особою з другою групою інвалідності (довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №382347 від 16.08.2023 року).

Окрім того, довідкою ЛКК №568 від 10.05.2023 року підтверджено, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду. Зазначена обставина підтверджується також висновком про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №568 від 10.05.2023 року.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи, однак отримав відмову у зав`язку із ненаданням достатніх доказів на підтвердження наявності або відсутності у неї інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

При цьому, варто наголосити на тому, що пунктом третім ч.12 ст.26 Закону №2232 передбачено чіткий алгоритм звільнення військовослужбовця з військової служби за вказаною обставиною. Необхідною умовою для цього є відсутність у особи з інвалідністю інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 75 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із ч.1 ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача із згаданим рапортом, не долучив жодних документів, які б підтверджували наявність або відсутність у його матері інших, окрім нього, членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я у відповідності до вимог п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232. Також у самому рапорті він жодним чином не підтвердив та не спростував цю інформацію.

Більше того, варто наголосити на тому, що у матеріалах справи наявний повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №5 від 26.04.2025 року, відповідно до якого позивач є третьою дитиною, яка за рахунком народилася у матері.

Зазначена обставина може вказувати на наявність у ОСОБА_2 ще двох, окрім позивача, дітей (членів сім`ї першого ступеня споріднення).

Також, позивачем або його представником не надано суду будь-яких належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження або спростування цих важливих обставин, які є необхідними для прийняття рішення щодо звільенння або відмови у звільненні з військової служби військовослужбовця за наслідками розгляду його рапорту.

Судом відхиляється твердження позивача, що обов`язок перевірки відсутності або наявності інших родичів перевіряється органами державної влади (абзац 2 п.16 Порядку №993 від 16.12.2022 року, на який посилається позивач, відповідно до якого військова частина перевіряє підстави для звільнення шляхом витребування додаткових документів та направлення матеріалів до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання особи, що потребує догляду), оскільки зазначена норма передбачає витребування військовою частиною саме додаткових документів. Іншими словами, після подання військовослужбовцем разом із рапортом певного пакету документів, військова частина, вважаючи що зазначений перелік документів є неповним або не підтверджує якусь інформацію, вправі витребувати додаткові документи на підтвердження зазначеної інформації у територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання особи, що потребує догляду.

Вказаною нормою не передбачено обов`язку військової частини з самого початку (з нуля) збирати та досліджувати увесь перелік документів, необхідний для прийняття рішення за результатами розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Відповідно до ч.2 цієї норми жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши усі наявні в матеріалах справи документи, надані сторонами, а також викладені раніше правові норми, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позивач не надав відповідачу та, зокрема, суду жодних доказів щодо наявності у його матері інших, окрім нього, членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення

Як наслідок, відповідач після надходження до нього рапорту від 13.05.2025 року, не мав жодних правових підстав для його задоволення та звільнення позивача з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем у спірних правовідносинах не було порушено жодних прав позивача під час відмови йому у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Інші твердження позивача не спростовують викладеного, а тому до уваги судом не беруться.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково (ч.1 ст.245 КАС України).

У спірних правовідносинах судом не було встановлено порушень діями відповідача критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Відтак, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений судовий збір не підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМартинюк Віталій Ярославович