Справа № 560/4348/25
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4348/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

07 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Шидловського В.Б. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хмельницької митниці на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Хмельницької митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмельницької митниці Державної митної служби України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA400000/2025/000039/2 від 24.02.2025;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA400070/25/000021 від 24.02.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що висновок відповідача про те, що у поданих до митного оформлення документах заявлено неповні відомості про митну вартість товару, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні є необгрунтованим, а рішення про коригування митної вартості товарів №UA400000/2025/000039/2 від 24.02.2025 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA400070/25/000021 від 24.02.2025 протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповноти з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що посадовою особою Митниці було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості №UA400000/2025/000039/2 від 24.02.2025, оскільки надані декларантом документи не спростовували виявлені митним органом розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Тому, Митницею оформлено картку відмови в митному оформлені товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA400070/25/000021 від 24.02.2025, в якій роз`яснені вимоги, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення.

25.09.2025 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. У поданому відзиві представник ФОП ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі №560/4348/25 без змін. Стягнути з Відповідача витрати на правничу допомогу.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до договору поставки №0001 від 15.01.2025 між ФОП ОСОБА_2 та TELAMELT TEKSTIL «далі - Договір», інвойсу та пакувального листа постачальник постачає продукцію а саме: 30 г/м2 * 210 см * 500 м, SS СПАНБОНД Білий, 10 рулонів, 5000 м, ціна за одиницю 1,85 дол. США, вага нетто кг 315,0, разом дол. США 582,75; 40 г/м2 * 210 см * 400 м, SS СПАНБОНД Білий, 48 рулонів, 19 200 м, ціна за одиницю 1,85 дол. США, вага нетто кг 1612,8, разом дол. США 2 983,68; 40 г/м2 * 210 см * 450, м SS СПАНБОНД Білий, 24 рулони, 10 800 м, ціна за одиницю 1,85 дол. США, вага нетто кг 907,2, разом дол. США 1678,32; 50 г/м2 * 210 см * 500 м, SS СПАНБОНД Білий, 30 рулонів, 15 000 м, ціна за одиницю 1,85 дол. США, вага нетто кг 1575,0, разом дол. США 2913,75. Загальна маса 4410 кг, загальна вартість продукції складає 8158,50 доларів США.

Згідно із платіжними дорученнями №7 від 16 січня 2025 року та №10 від 22 січня 2025 року позивачем сплачено на рахунок постачальника 8158,50 доларів США.

За результатом дослідження ДП «ДЕРЖЗОВНІШІНФОРМ» цінова пропозиція за Договором не суперечить ціновим пропозиціям на турецькому ринку на подібну продукцію та відповідають цінам компанії-постачальника при поставках в Україну на умовах EXW та можуть становити ціну 1.85 доларів США за кг.

Відповідно до довідки про транспортні витрати вартість перевезення з м. Черкезкої (Туреччина) до Порубне (Кардон України) складає 58727,06 грн.

12.02.2025 з метою митного оформлення імпортованого товару декларантом ФОП ОСОБА_2 складено та подано до Хмельницької митниці електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ №25UA50U0.

Фактурна вартість задекларованого товару становила 8158,50 дол. США, що складало на день митного оформлення 342081,01 грн. Митна вартість заявлено декларантом в розмірі 400808,07 грн за першим (основним) методом визначення митної вартості, шляхом додавання до фактурної вартості витрати на транспортування 58727,06 грн.

На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість до митної декларації типу ІМ40ДЕ №25UA50U0 додано (графа 44 Декларації):

- Пакувальний лист (Packing list) б/н від 24.01.2025;

- Рахунок-проформа (Proforma invoice) TLM-14012025 від 14.01.2025;

- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) ААА022 від 24.01.2025;

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) 392976 від 25.01.2025;

- Сертифікат про походження товару С1773152 від 24.01.2025;

- Митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів 25UA20U5.1 від 29.01.2025;

- Висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи -028 від 07.02.2025;

- Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) 25UA20U5 від 29.01.2025;

- Картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA400070/2025/000013 від 29.01.2025;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару 10 від 22.01.2025;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару 7 від 17.01.2025;

- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 28/01 від 28.01.2025;

- Прейскурант (прайс - лист) виробника товару (Пропозиція виробника) від 16.01.2025;

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів 0001 від 15.01.2025;

- Договір (контракт) про перевезення 01/12-23 від 01.12.2023;

- Договір (контракт) про перевезення 2101 від 21.01.2025;

- Інші некласифіковані документи (Технічна документація товару) від 29.01.2025;

- Акт про взяття проб (зразків) товарів б/н від 30.01.2025;

- Заява підприємства, подання якої передує митному оформленню товарів і транспортних засобів 655/13/7.26-2 від 30.01.2025;

- Заява підприємства, подання якої передує митному оформленню товарів і транспортних засобів 680/14/28-01-02 від 29.01.2025;

- Копія митної декларації країни відправлення 25341300ЕХ00063870 від 24.01.2025.

24.02.25 відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA400070/2025/000021 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA400000/2025/000039/2 в сторону збільшення за резервним методом.

В рішенні про коригування митної вартості товарів №UA400000/2025/000039/2 від 24.02.2025 щодо наданих позивачем документів зазначено, що документи подані на виконання ч. 2 та ч. 3 ст. 53 МКУ містять розбіжності та не підтверджують усі числові значення складових митної вартості, а заявлений рівень митної вартості ставить під сумнів задекларовану митну вартість товарів. Зокрема: заявлений рівень митної вартості не відповідає мінімальному рівню, за яким здійснювалось митне оформлення подібних товарів на інших митницях Держмитслужби; розбіжності в частині місця навантаження товару; номер рахунку фактури в копії МД країни відправлення не відповідає поданому до митного оформлення; розбіжності в частині суми передплати за товар, визначених у товаросупровідних документах; рахунок - проформа виписаний раніше, як контракт; тариф на перевезення до кордону нижчий, як після кордону; не подані документи, визначені договорами перевезення і експедиційних послуг; подані до митного оформлення документи не містять усіх, визначених частиною 10 статті 58 МКУ, числових значень складових митної вартості, а саме належним чином підтвердженої вартості транспортування, комісійної та брокерської винагороди.

Вважаючи оскаржувані рішення митного органу протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 Митного кодексу України встановлено, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно з частиною першою статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів, відповідно до частини першої статті 52 Митного кодексу України, здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Приписами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до положень частин першої, другої, третьої статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та / або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів, згідно з частиною першою статті 54 Митного кодексу України, здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право митниці витребувати додаткові документи у декларанта з метою вчинення дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів, виникає за наявності у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості декларантом. При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Встановивши відсутність достатніх відомостей, які підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 02.06.2015 у справі №21-498а15 та Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №821/1050/17.

Апеляційний суд враховує, що позивач надав усі документи, наведені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, які містили числові показники ціни товару.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до висновку від 07.02.2025 Управління експертизи та дослідження хімічної та промислової продукції №-0028 проби товару за комерційним інвойсом №ААА022 від 24.01.2025 мають наступний склад: 100% поліпропілен, без покриття, просочення та дублювання (армування) іншим матеріалом.

Також, відповідно до калькуляції собівартості виготовлення зазначений у митній декларації товар використовується для виготовлення чохлів для парників із спанбонду.

А тому, твердження відповідача, що синтетичні волокна (100% пропілен) це одне і теж що штучні волокна, (віскоза - 30%, поліестр - 70%) є протиправним.

Отже, документ (а саме митна декларацію від 14.01.2025 №25UA86U0 ), що був підставою для відповідача для проведення додаткового дослідження та в наступному порівнянного розрахунку митної вартості товару за всіма важливими показниками має суттєві відмінності.

Крім того, Верховний Суд у своїх правових висновках зазначав, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. (Постанови від 25.02.2020 справа №260/718/19, від 27.04.2020 справа №140/804/19).

Отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять (Постанова від 30.04.2020 по справі №820/231/16).

Щодо розбіжності в частині сум переплат, суд звертає увагу, що відповідно до відомостей цінової пропозиції, інвойсу, контракту, пакувального листа ціна за 1 кг. складає 1.85 доларів США, загальна маса 4410 кг., загальна вартість продукції складає 8158,50 доларів США.

Відповідно до платіжних доручень №7 від 16 січня 2025 р. та №10 від 22 січня 2025 р. позивачем сплачено на рахунок постачальника 8158,50 доларів США. Отже, позивачем сплачено вартість товару за договором у повному обсязі та жодних обмежень щодо кількості операцій діючим законодавством не встановлено.

Щодо дати рахунку та контракту, суд зазначає, що позивачу спочатку було складено рахунок якій був погоджений. Зазначена обставина жодних чином не впливає на визначення митної вартості товару адже всі документи містять однакову інформацію щодо змісту та вартості товару.

Щодо визначення тарифу на перевезення та експедиційних послуг, суд звертає увагу, що тариф не перевезення не має жодного законодавчого врегулювання та обумовлюється виключно пропозицією ринку перевезень та постійно змінюється. Під час митного оформлення відповідачем не ставилося окремого питання щодо визначення вартості експедиційних послуг, адже експедиційний витрати входять до транспортних витрат, які були визначені у відповідній довідці про транспортні витрати.

Щодо розбіжності в частині місця навантаження, суд зазначає, що у первинних документах зафіксовані умови поставки. Цінова пропозиція із заводу (Черкезкой/Провінція /Текірдак/EXW (міжнародні робочі умови) Контракт - «3) спосіб доставки: франко-завод (EXW) (Velikoy OSB, 7, Cadde No: 34, 50500 Cerkezkoy /Tekirdag, Turkiye) (Черкезкой, провінція Текірдаг, Туреччина)» Інвойс - «Вид доставки EXW Туреччина (59500, Черкезкьой /Текірдаг, Велікьой ОСБ, 7-ий проспект №34)» Митна декларація «Текірдак». Отже, з наведеного можна зробити висновок, що доставка здійснюється з Velikoy OSB, 7, Cadde No: 34, 50500 м. Черезкої, провінція Текірдак. Місто Черкезкої також зазначено у довідці про транспортні витрати (тобто первинні документи визначення місця завантаження та вартості перевезення ідентичні).

Однак, в деяких транспортних документах не має чіткої адреси, що не є розбіжністю, а є зазначенням неповної (скороченої) адреси.

Щодо номеру рахунку фактури в копії митної декларації країни відправлення, суд зазначає, що зазначений документ відсутній в переліку обов`язкових документів для митного оформлення відповідно до діючого законодавства України. Митне оформлення в інших країнах відрізняється від України та не можуть бути використані як визначаючий документ для встановлення митної вартості вантажу. Митна декларації країни відправлення має додатковий підтверджуючий характер. Зазначена митна декларації країни підтверджує показники зазначені в обов`язкових до митного оформлення документах, опис товару, вартість, вагу, походження.

Колегія суддів звертає увагу, що заповнення митної декларації країни відправлення знаходиться поза межами компетенції позивача, та відповідно наявність у ній розбіжностей чи відсутність певних відомостей не може бути безумовною підставою для коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини сьомої статті 54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, згідно з частиною першою статті 57 Митного кодексу України, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до положень статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як уже було зазначено, для митного оформлення імпортованого товару позивач надав документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України.

При цьому, неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

У свою чергу відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей в частині вартості товару, ознак підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за ці товари.

Доводи апелянта щодо заниження позивачем митної вартості товару колегія суддів відхиляє, оскільки формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості подібних товарів не може вважатися заниженням митної вартості і не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, та не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі №821/1050/17.

Колегія суддів також вказує на висновок Верховного Суду, який відповідає сталій практиці, викладений у постановах від 09.10.2018 у справі №826/24835/15, від 24.01.2019 у справі №820/636/17, від 21.01.2020 у справі №812/2336/14, від 13.02.2020 у справі №810/1175/16, від 26.01.2021 у справі №826/13892/16, відповідно до якого інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки в інформаційній базі відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо можливих судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті митним органом без урахування усіх обставин та без дотриманням норм чинного законодавства, тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Визначаючись щодо клопотання представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі №569/17904/17.

З матеріалів справи встановлено, що представником позивача Сас О.М. протягом встановленого процесуальним законом строку було надано документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, серед яких:

- ордер про надання правничої допомоги;

- свідоцтво про право на зайняття підприємницькою діяльністю;

- додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги №112 від 04.03.2025 року;

- акт приймання - передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги №112 від 04.03.2025 року.

Колегія суддів, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 року у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Водночас, враховуючи, що позивачем при зверненні з позовом до суду першої інстанції було заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, однак рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року дане питання не вирішено, із заявою про ухвалення додаткового судового рішення позивач не звертався, то колегія суддів зауважує, що в цій частині, враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції не змінюється, заява про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Надаючи оцінку обґрунтованості витрат на правничу допомогу, у суду апеляційної інстанції, то колегія суддів вважає, що останні не можуть вважатися обґрунтованими щодо розміру заявленої на їх надання кількості часу та відповідного розміру оплати.

Суд звертає увагу, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а представником позивача було підготовлено та надіслано тільки відзив по справі, який перекликається із доводами позовної заяви.

Відтак, судова колегія приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, що у розмірі 10 000, 00 грн. підлягають зменшенню.

Таким чином, виходячи з критеріїв співмірності, обґрунтованості і пропорційності, присудженню за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн., розмір яких зменшується судом апеляційної інстанції з огляду на викладені вище мотиви.

Колегія суддів також вважає за доцільне роз`яснити позивачу про можливість звернення до суду першої інстанції із заявою про стягнення витрат на правову допомогу, понесених у суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Хмельницької митниці залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року - без змін.

Стягнути з Хмельницької митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 500 грн.

В решті заяви про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Шидловський В.Б. Сапальова Т.В.