Справа № 240/22530/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

08 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/22530/25

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Приходько О.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Бердичівський виправний центр (№108)" про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи "Бердичівський виправний центр (№108)", в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати грошової компенсації в сумі 30454,49 грн за неотримане речове майно під час звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за неотримане речове майно під час звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України в сумі 30454,49.

Ухвалою від 29 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску встановленого місячного строку звернення до адміністративного суду з цим позовом щодо грошової компенсації за неотримане речове майно з наданням десятиденного строку для подання заяви про поновлення цього строку з наведенням інших причин його пропуску та з доданням належних доказів на підтвердження відповідних обставин.

02 жовтня 2025 року через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява представника позивача про поновлення процесуального строку від 01 жовтня 2025 року, у якій представник наполягає на тому, що компенсація вартості за неотримане речове майно входить до складу належних звільненому службовцеві виплат у розумінні статті 116 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), щодо яких з урахуванням положень статті 233 КЗпП України встановлено тримісячний строк звернення до суду, який бере відлік від дня одержання письмового повідомлення про суми нараховані та виплачені при звільненні. Покликаючись на те, що відповідно до пункту 23 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року № 578 (надалі - Порядок № 578) грошова компенсація виплачується на підставі заяви, представник переконує, що якби позивач не написав заяву від 10 липня 2025 року про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, відсутні були б підстави для виплати такої компенсації, а тому, на думку представника, відсутні й підстави вважати позивача обізнаним із порушенням його прав станом на 10 липня 2025 року, адже ця дата пов`язана з виконанням вимоги пункту 23 Порядку № 578.

Надаючи правову оцінку доводам представника позивача та визначаючись щодо достатності підстав для поновлення процесуального строку звернення до суду із заявленими вимогами суд виходить з такого.

Згідно з частиною п`ятою статті 21 Закону України від 23 червня 2005 року № 2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (надалі - Закон № 2713-IV) особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 578, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Як визначено у пункті 60 Порядку № 578, для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Відповідно до пункту 23 Порядку № 578 грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви.

Аналіз наведених судом положень дає підстави вважати, що право на компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження служби виникає при звільненні і це право реалізується шляхом подання службовцем відповідної заяви за місцем служби.

Своєю чергою, спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання, пов`язані з реалізацією передбачених законом гарантій, навіть якщо подання відповідного позову про компенсацію відбувається після звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Такі висновки зроблено судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19; така ж позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 14 грудня 2023 року у справі № 380/1785/21 та від 10 лютого 2025 року у справі № 240/5940/24.

У згаданій постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 судовою палатою Верховного Суду визначено правову природу компенсації за неотримане речове майно, відповідно до якої речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням), а компенсації за неотримане речове майно слід розглядати як особливий, окремий вид виплат.

У таких висновках судова палата виходила з того, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.

Зі змісту положень Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, висновується, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Від таких висновків, у тому числі щодо застосування місячного строку звернення до суду у такій категорії спорів, Верховний Суд не відступав у порядку статті 346 КАС України.

З цих підстав суд визнає неналежними доводи представника позивача щодо ототожнення спірної компенсації з грошовим забезпеченням, у спорі щодо виплати якого при звільненні зі служби слід застосовувати положення частини другої статті 233 КЗпП України.

Що ж до посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 24 березня 2025 року у справі № 520/3477/23, суд зауважує на тому, що у цій постанові Верховний Суд виходив зі спірних обставин, які потребували оцінки суду, а тому резюмував, що "позивач наразі не захищає своє право на отримання компенсації за неотримане речове майно, а фактично не погоджується із сумою такої компенсації, яку на його користь виплатив відповідач".

Суд вже зазначав (ухвала від 29 вересня 2025 року про залишення позовної заяви без руху), що звернення з відповідним запитом представника позивача та отримання відповіді на адвокатський запит (09 вересня 2025 року) не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти активні дії щодо реалізації права і ця дата не пов`язана з початком перебігу строку звернення до суду.

У цій справі слід враховувати, що позивач звільнений зі служби у Державній установі "Бердичівський виправний центр (№108)" на підставі наказу від 01 липня 2025 року № 57/ОС/25 та вже 10 липня 2025 року ним подано заяву про виплату компенсації за неотримане речове майно. Тож це дає підстави вважати позивача обізнаним щодо непроведення спірного розрахунку при звільненні щонайпізніше 10 липня 2025 року.

Натомість відлік строку звернення до суду процесуальний закон пов`язує саме з обізнаністю щодо порушеного права, а не відколи особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. А тому, суд повторює, звертаючись до відповідача із заявою від 10 липня 2025 року після звільнення зі служби 01 липня 2025 року, позивач вже був обізнаним з невиплатою при звільненні спірної компенсації.

У постанові від 10 лютого 2025 року у справі № 240/5940/24 Верховний Суд наголосив, що чинне законодавство не дозволяє виключити військовослужбовця зі списків особового складу військової частини без його згоди, у разі відсутності повного розрахунку, зокрема компенсації за неотримане речове майно. Це надає можливість останньому впевнитися, що всі фінансові питання з ним були вирішенні до звільнення.

Аналогічні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі № 260/4686/22 та від 14 грудня 2023 року у справі № 380/1785/21.

Як і у справі № 240/5940/24, на що звернув увагу Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2025 року, на виконання ухвали суду від 22 вересня 2025 року про залишення позовної заяви без руху позивач, в інтересах якого діє адвокат, подав заяву про поновлення процесуального строку, за змістом якої наполягає про включення спірної компенсації до складу грошового забезпечення при звільненні зі служби та застосування норм статті 233 КЗпП України, й оцінку цим доводам судом надано вище.

Водночас у поданій заяві про поновлення процесуального строку звернення до суду представником позивача не наведено жодних інших підстав з обґрунтуванням їх поважності для поновлення пропущеного строку, які б могли бути оцінені судом. При цьому в ухвалі від 29 вересня 2025 року суд звертав увагу позивача, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Оскільки позивач звільнений зі служби 01 липня 2025 року без виплати спірної компенсації неотриманого речового майна, враховуючи звернення з відповідною заявою до відповідача щодо спірної виплати 10 липня 2025 року, по тому, звернувшись до суду із позовом щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно 23 вересня 2025 року, позивачем пропущено встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України місячний строк звернення до суду у такій категорії спорів.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Своєю чергою, згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, за відсутності в розпорядженні суду жодних доказів на підтвердження у розумінні процесуального закону поважності причин пропуску строку звернення до суду із заявленими позивачем вимогами, суд застосовує процесуальні наслідки, передбачені частиною другою статті 123 КАС України.

Керуючись статтями 122, 123, 171, 243, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Визнати неповажними підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду та залишити заяву представника ОСОБА_1 від 01 жовтня 2025 року без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Бердичівський виправний центр (№108)" про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.Г. Приходько