Справа № 240/20520/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/20520/24

Головуючий у 1-й інстанції: Гурін Дмитро Миколайович

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

07 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.07.2024 №184 в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2024 №212 в частині, що стосується і яким зараховано до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 23.06.2025 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.07.2024 №184 в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами скарги зазначає, що визнавши протиправним та скасувавши наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.07.2024 №184 суд фактично визнав, що сам факт призову був незаконним з самого початку, проте суд не поновив порушені права позивача.

Вважає, що суд першої інстанції проігнорував іншу, більш відповідну обставинам цієї справи, судову практику, зокрема висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 520/7954/22, які повністю підтверджують, що єдиним належним способом захисту в аналогічних ситуаціях є скасування обох наказів та повернення особи у первісний стан, тобто у статус призовника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник військової частини НОМЕР_1 зазначає, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Питання ж звільнення з військової служби визначені та регулюються виключно статтею 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за наявності відповідних підстав.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у липні 2024 року позивач проходив за направленням ІНФОРМАЦІЯ_3 військово-лікарську комісію.

Після проходження ВЛК, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 видано позивачу мобілізаційне розпорядження №2 від 09.07.2024.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.07.2024 №184 «Про призов на військову службу» військовозобов`язаного ОСОБА_1 , 2003 р.н. призвано та направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Витяг вказаного наказу був отриманий представником на адвокатський запит, лише 29.10.2024.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2024 №212 позивача зараховано на військову службу до вказаної військової частини, що підтверджується записом в долученій копії військового квитка.

Позивач та його представник стверджують, що чинне на час мобілізації законодавство не давало права суб`єкту владних повноважень діяти усупереч норм, зокрема, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: призивати позивача віком 21 рік у статусі призовника на військову службу не у добровільному порядку (за контрактом), а за мобілізацією.

У період 03.08.2024 - 06.09.2024 позивач пройшов базову військову підготовку, отримав військово-облікову спеціальність «стрілець», що підтверджується записом в долученій копії військового квитка.

08.10.2024 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено адвокатський запит з проханням надати інформацію та відповідні документи стосовно мобілізації позивача, однак станом на день подання позовної заяви запитувані документи на адвокатський запит не надходили.

Вважаючи накази відповідачів щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації та зарахування до особового складу військової частини протиправними, без згоди як призовника віком до 25 років, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2024 №212 в частині, що стосується і яким зараховано до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини, колегія суддів зазначає наступне.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє до сьогодні.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII). Також Закон №2232-XII визначає загальні засади проходження військової служби в Україні.

Відповідно до Закону України № 2232-XII Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Згідно з вимогами п.4-7 Положення № 1153/2008 громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом №2232-ХІІ. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

За змістом ч.3ст.24 Закону №2232-ХІІзакінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з п.12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

За змістом абз.2 п.225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених ч.3, п.2 ч.4, п.3 ч.5 та п.3 ч.6ст.26 Закону №2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Разом з тим, з моменту набуття особою статусу військовослужбовця, під час воєнного стану звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, можливе на підставі відповідного рапорту за наявності відповідних підстав.

При цьому, предметом судового розгляду даної справи є також правомірність дій та рішення територіального центру комплектування та соціальної підтримки, під час проведення призову на військову службу.

Як встановлено судом першої інстанції, 19.06.2024 позивачу виповнилося 21 рік, тобто за віком позивач входить до категорії осіб призовного віку, при цьому згоди на проходження військової служби у Збройних Силах України у добровільному порядку він не давав.

Поряд з цим, діє законодавче обмеження щодо призову на військову службу під час мобілізації. Призов на військову службу під час мобілізації здійснюється лише з числа резервістів та військовозобов`язаних, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому законом порядку на період мобілізації. Особи, які не досягли 25 річного віку, можуть бути взяті на військовий облік виключно як призовники. Відповідно, такі особи можуть бути призвані лише на строкову військову службу (однак в умовах дії воєнного стану призов на строкову військову службу не проводиться), або ж за їх добровільної згоди можуть бути прийняті на військову службу за контрактом.

При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_4 жодним чином не доведено, що на момент мобілізації позивач відносився до категорії осіб, які визначені п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 , з урахуванням чинного законодавства, не доведено та не надано відповідних доказів правомірності мобілізації позивача, який не досяг 25-річного віку без його згоди у добровільному порядку (за контрактом) під час мобілізації.

За наслідком розгляду справи суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_3 , які полягають у призові ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до досягнення ним 25-річного віку. При цьому суд зазначає, що такі дії знайшли своє відображення в наказі ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) від 11.07.2024 №184.

Відтак, обґрунтовано визнав протиправним та скасував наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) від 11.07.2024 №184 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2024 №212 в частині, що стосується і яким зараховано до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини, суд першої інстанції із посиланням на правову позицію викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 помилково вважав, що процедура призову на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу, тому відмовив у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби.

Разом з тим, у справі на яку посилається суд першої інстанції, основний акцент позивача-військовослужбовця був на тому, що він не проходив ВЛК, у вищезазначеній справі позивач оскаржував не акт індивідуальної дії (наказ начальника районного ТЦК та СП про мобілізацію позивача), а дії ТЦК та СП щодо порушення, допущені під час процедури проведення ВЛК. Позивач оскаржував саме акт індивідуальної дії в частині, яка безпосередньо його стосується, предметом судового розгляду у даній справі не було дослідження процедури проведення ВЛК та/ або інших дій (бездіяльності) районного ТЦК та СП, тобто справи не є тотожними.

При цьому, постанова Верховного Суду про визнання процедури призову незворотною, не є зразковою, а стосується конкретного випадку військовослужбовця, який майже через рік звернувся до суду з позовом про не проходження ВЛК, а тому колегія суддів не погоджується із таким обґрунтуванням суду першої інстанції.

Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.

Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 6 жовтня 2021 року у справі №9901/26/21, від 03 листопада 2021 року у справі №9901/226/21, від 02 лютого 2022 року у справі № 9901/256/21, від 16 березня 2023 року у справі № 9901/494/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 990/152/22, від 14 вересня 2023 року у справі №990/73/23.

Колегія суддів зазначає, що звільнення з військової служби позивача як військовослужбовця, яке відповідно до вимог чинного законодавства повинне проводитися відповідним командиром чи посадовою особою, яка відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняна до нього.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи те, що судом встановлено протиправність проведеного призову ОСОБА_1 , якому 19.06.2024 виповнилося 21 рік, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, щодо наявності правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2024 №212 в частині, що стосується зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2024 №212 в частині, що стосується зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби та виключити зі списків особового складу військової частини.

В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 у справі № 240/20520/24 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.