Справа № 639/7006/25
Суддя: Борисенко О. О.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 639/7006/25
Провадження № 2-а/639/208/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Харків

Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Борисенка О.О.,

секретаря судового засідання Пивоварової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 639/7006/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

установив:

До Новобаварського районного суду міста Харкова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просив: визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 керівника (начальника) підполковника ОСОБА_2 № 24950 від 08.09.2025 про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн, та закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.09.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі керівника (начальника) Сергія Долуди притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП нібито за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а саме за фактом порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію військовозобов`язаним, не пройшов повторно ВЛК, не уточнив свої облікові дані. На думку позивача, оскаржувана постанова не містить зазначення обґрунтованих доказів вчинення адміністративного правопорушення, а також, що позивач є суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності, що справа розглянута відповідно до територіальної юрисдикції, доказів щодо належного повідомлення особи про дату, час і місце розгляду справи, а також дотримання вимог КУпАП щодо розгляду справи не надано. Крім того, відповідач не надав докази на підтвердження, коли саме і яким чином виявлено адміністративне правопорушення. Позивач зазначив, що особа звільняється від відповідальності за ст. 210-, 210-1 КУпАП за будь-які порушення законодавства про мобілізацію у випадку, якщо стосовно цієї особи існує можливість отримання будь-якої частини даних з інших реєстрів. Відповідач мав та має можливість отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, баками даних, держателями яких є державні органи. Позивач є наркозалежною особою, що підтверджується відповідною довідкою, та потребує постійного безперервного лікування за допомогою призначених препаратів замісної підтримувальної терапії. Позивач проживав та зареєстрований у Київському районі м. Харкова, де надав усі свої усі свої обліково-військові дані та проходив ВЛК за направленням ІНФОРМАЦІЯ_4 , свої облікові дані позивач уточнив вчасно. На думку позивача йому не треба проходити повторно ВЛК, оскільки він перебуває на лікуванні. Відповідачем не вжито всіх можливих заходів для повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В зв`язку з наведеним позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом за судовим захистом його прав та інтересів.

29.09.2025 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання; витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, за наслідками розгляду якої начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_3 виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення від 08.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення (а.с.58-59).

У встановлений судом строк до 08.10.2025 та станом на час розгляду справи 09.10.2025 відповідач витребувані судом копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення не надав, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі та подав до суду заяву, в якій просив усі судові засідання слухати без його участі та вирішити справу за наявними у ній доказами.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання представник відповідача не з`явився, жодних клопотань чи заяв до суду не подавав.

За положеннями ч. 3 ст. 268 КАСУ неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, суд не здійснював.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалася сторона позивача, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов такого висновку.

Суд установив, що позивач ОСОБА_1 проходить лікування у ТОВ «Основ`янський» з діагнозом F11.2 Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіодів. Синдром залежності з використанням препарату «Метадон» з 06.02.2024 по 08.09.2025; потребує постійного безперервного лікування за допомогою призначених препаратів підтримувальної терапії, щоденного прийому медичних препаратів; згідно наказу МОУ №262 від 27.04.2024 особи з тяжкими, стійкими психічними розладами при наявності встановленого діагнозу «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин» - непридатні до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджується копією посвідчення пацієнта замісної підтримувальної терапії ТОВ «МЦ «Основ`янський» від 11.08.2025, інформацією ТОВ «МЦ «Основ`янський» від 08.09.2025 (а.с.27,28).

08.08.2025 начальник відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 майор ОСОБА_4 склав протокол про те, що ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , військово-лікарською комісією від 19.01.2024 визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, до 5 червня 2025 року згідно інформації АІТС «Оберіг» станом на 05.06.2025 не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби та не звернувся до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на ВЛК для проходження медичного огляду, в зв`язку із цим гр-н ОСОБА_1 був поданий у розшук. 21.08.2025 (звернення У3316787) працівниками поліції гр-н ОСОБА_5 був розшуканий і доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зі слів гр-на ОСОБА_1 про необхідність повторного проходження ВЛК він не знав. Громадянин ОСОБА_1 під час дії особливого періоду (який настав з моменту оприлюднення Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 та діє до теперішнього часу), у порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України №4235-ІХ від 12.02.2025, абзацу 4 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться об 11 годині 00 хвилин 08.09.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Протокол підписаний позивачем та містить його пояснення, що він не знав про необхідність проходження ВЛК.

08.09.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_3 виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн (а.с.13).

Відповідно до змісту вказаної постанови, встановлено, що 08.09.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію військовозобов`язаним ОСОБА_1 , а саме: ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , військово-лікарською комісією від 19.01.2024 визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час, до 5 червня 2025 року згідно інформації АІТС «Оберіг» станом на 05.06.2025 не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби та не звернувся до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на ВЛК для проходження медичного огляду, в зв`язку із цим гр-н ОСОБА_1 був поданий у розшук. 21.08.2025 (звернення У3316787) працівниками поліції гр-н ОСОБА_5 був розшуканий і доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зі слів гр-на ОСОБА_1 про необхідність повторного проходження ВЛК він не знав. Громадянин ОСОБА_1 під час дії особливого періоду (який настав з моменту оприлюднення Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 та діє до теперішнього часу), у порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 4 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Закону України №4235-ІХ від 12.02.2025, до 05.06.2025 не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби та не звернувся до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на ВЛК для проходження медичного огляду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність, відповідно до ст. 35, 34 КУпАП, не виявлено. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_6 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, накладено на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17000 грн (а.с.13).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Адміністративна відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період і тягне накладення штрафу у розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

За змістом ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого наразі не скасовано.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про оборону України», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до абзацу 4 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

За змістом абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно з пп. 3.3 Глави 3 розділу ІІ Наказу МОУ № 402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» зі змінами станом на 02.02.2025, особи, звільнені з військової служби, визнані непридатними до військової служби, можуть повторно оглядатися ВЛК районних, міських ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку після обов`язкового обстеження у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу.

Відповідно до Закону України №4235-ІХ від 12.02.2025 «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

За змістом ч. 1 ст. 7, п.17-1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», відомості про результати медичних оглядів належить до персональних даних військовозобов`язаного.

Згідно з вимогами ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зауважує, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Належить також зазначити, що Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що перебувають в нерівному становищі відносно суб`єкта владних повноважень.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , проти чого позивач заперечень не надав, та проходив ВЛК, за висновком якої від 19.01.2024 визнаний непридатним в мирний час, обмежено-придатним у воєнний час, інвалідність позивачу не встановлена.

Проте, в порушення вимог Закону України № 4235-ІХ, абзацу 4 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особа, яка була визнана обмежено придатною до військової служби до набрання чинності Закону України № 4235-ІХ від 12.02.2025, до 5 червня 2025 року позивач не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, що зобов`язаний був зробити. Позивач самостійно не звертався до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Суд зауважує, що за фабулою правопорушення, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що станом на 05.06.2025 повторно не пройшов медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, що зобов`язаний був зробити в силу Закону, а не за не уточнення ним своїх персональних облікових даних.

Позивач не надав доказів про те, що він на час складання оскаржуваної постанови перебуває на обліку в іншому ТЦК та СП ніж Новобаварський міста Харкова та в позовній заяві про це не зазначав. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення, позивач також не висловлював свою не згоду з перебуванням на обліку саме в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Доказів про те, що позивач пройшов повторний медичний огляд матеріали справи не містить, та у позовній заяві позивач зазначив про відсутність в нього обов`язку проходити ВЛК повторно.

Оскільки позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , то відповідач правомірно розглянув справу про адміністративне правопорушення.

Щодо твердження позивача про неналежне його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд зазначає таке.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст.251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст.256 КУпАП. Протокол складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з роз`ясненням їй прав та обов`язків, а також врученням їй копії протоколу.

В протоколі про адміністративне правопорушення від 08.08.2025, який підписаний позивачем, останньому роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, а також права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП; та позивача повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення (08.09.2025 об 11 годині 00 хвилин).

Отже, позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а доводи позивача про порушення його прав під час складання протоколу та постанови не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Так, оскаржувана постанова містить одну описку у мотивувальній частині, а саме, у зазначенні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності « ОСОБА_6 » замість « ОСОБА_1 ».

Водночас, така описка за доведеності факту вчинення правопорушення не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 459/1801/17.

Суд наголошує, що, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Отже, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18 та від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16.

Позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Аналіз зазначених норм права та досліджені під час розгляду справи докази дають підстави для висновку про законність і правомірність дій відповідача з винесення оскаржуваної позивачем постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Суд не може взяти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовуються наведеним вище і будь чим іншим об`єктивно не підтверджуються.

Отже суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та не підлягають задоволенню в повному обсязі, підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн (а.с.12).

За положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. 6, 7, 9, 11, 44, 48, 73-78, 90, 139, 241-246, 268, 269, 271, 273-277, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 08.09.2025, що винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_7 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень - залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 09.10.2025.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Олександр БОРИСЕНКО