Справа № 420/19985/25
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/19985/25

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 31.03.2025 включно, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ), Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078), із застосуванням березня 2018 року, як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, за період з 01.01.2024 по 31.03.2025 включно, із застосуванням березня 2018 року, як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону №1282-ХІІ, Порядку №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших втрат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі Порядок №44), із врахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність України щодо нарахування та виплати допомоги на оздоровлення, допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 - 2024 роки, грошової компенсація за невикористані календарні дні основної відпустки за 2024, 2025 роки, додаткової соціальної відпустки на дітей за 2021-2025 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні із служби з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення, допомоги для вирішення соціальнопобутових питань виплаченої у 2018 2024, грошової компенсація за невикористані календарні дні основної відпустки за 2024 рік у кількості 30 днів, за 2025 рік у кількості 10 днів , додаткової соціальної відпустки на дітей за 2021-2025 роки у кількості 50 діб та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44;

- визнати протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати грошової компенсація за невикористані календарні дні основної відпустки за 2024, 2025 роки, додаткової соціальної відпустки на дітей за 2021-2025 роки при звільненні із служби з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі Постанова №168);

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату грошової компенсація за невикористані календарні дні основної відпустки за 2024 рік у кількості 30 днів, за 2025 рік у кількості 10 днів , додаткової соціальної відпустки на дітей за 2021-2025 роки у кількості 50 діб з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення місячного грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху.

Постановляючи таку ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позов поданий позивачем з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 233 КЗпП України.

28 червня 2025 року на виконання ухвали суду ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про поновлення строку, в якій звертала увагу на те, що вона звільнена 01.05.2025, а з позовною заявою у цій справі до суду першої інстанції звернулася 23.06.2025, тобто у строк менший ніж встановлений статтею 233 КЗпП України тримісячний термін, а тому вважала, що процесуальний строк звернення до суду не порушений.

Окрім цього, позивачка звертала увагу на те, що питання дотримання процесуального строку звернення до суду за подібних правовідносин були предметом розгляду Верховного Суду у постанові від 23.01.2025 у справі №400/4829/24 де суд виснував, що у випадках звільнення військовослужбовця з військової служби та у разі невиплати йому частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження служби, перебіг строку звернення починається саме з дати його звільнення з цієї служби.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_1 повернуто в частині позовних вимог:

-визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 31.03.2025 включно, відповідно до вимог Закону №1282-ХІІ, Порядку №1078 із застосуванням березня 2018 року, як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078;

-зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату індексацію грошового забезпечення, за період з 01.01.2024 по 31.03.2025 включно, із застосуванням березня 2018 року, як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону №1282-ХІІ, Порядку №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44, із врахуванням раніше виплачених сум;

-визнати протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати допомоги на оздоровлення, допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 - 2024 роки, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;

-зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату допомоги на оздоровлення, допомоги для вирішення соціально-побутових питань виплаченої у 2022 2024, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку , відповідно до п.2 Порядку №44.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду про повернення позову постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим просить її скасувати та направити позов до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час постановлення ухвали суд першої інстанції залишив поза увагою аргументи наведені у заяві про поновлення строку, зокрема, про те, що звернення до суду відбулося у строки, встановлені статтею 233 КЗпП.

Апелянт просить суд врахувати позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 23.01.2025 у справі №400/4829/24, в якій касаційний суд досліджуючи питання щодо застосування строку звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються перерахунку грошового забезпечення військовослужбовця, дійшов висновку, що у випадках звільнення військовослужбовця з військової служби та у разі невиплати йому частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження служби, перебіг строку звернення починається саме з дати його звільнення з цієї служби.

Також апелянт звертає увагу на позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 04.04.2025 у справі № 380/3598/24, де суд також указав, що початок перебігу строку звернення до суду у цій справі, з урахуванням частини першої статті 233 КЗпП України, слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення грошового атестата, розрахункового листа або довідки про нараховані та виплачені суми тощо.

З огляду на наведене та враховуючи, що звільнення відбулося 01.05.2025, а звернення до суду - 23.06.2025, на переконання апелянтки, висновки суду про пропуск строку звернення до суду є помилковими.

ВЧ НОМЕР_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до частини 2 статті 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пункті 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини 1 статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи предметом даного спору є протиправна бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати позивачці грошового забезпечення у належному розмірі, в тому числі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 31.03.2025 та додаткових видів грошового забезпечення за 2018 - 2025 роки.

При цьому, згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 01.05.2025 №123, ОСОБА_1 виключена зі списків військової частини та всіх видів забезпечення з 01.05.2025.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву у зазначеній вище частині позовних вимог, виходив з того, що позивачка не навела обґрунтованих доводів та не надала доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

Посилання позивачки на те, що про розмір грошового забезпечення вона дізналася з відповіді на адвокатський запит суд визнав необґрунтованими, оскільки індексація грошового забезпечення, а також виплата грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2022 - 2024 роках є щомісячним платежем і позивачка мала можливість дізнатися про їх розмір під час проходження служби.

Посилаючись на позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 21.02.2020 у справі №340/1019/19 суд наголосив на тому, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості отримати судовий захист, що зумовлено його власною пасивною поведінкою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано приписами статті 122 КАС України, згідно із частиною першою якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положення частини 2 статті 122 КАС України передбачають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, частини 1 і 2 статті 233 КЗпП України викладені у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Окрім викладеного варто зазначити, що відповідно до пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 з 24:00 год 30.06.2023 скасований карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Як мовилося вище, предметом даного спору є перевірка правомірності дій ВЧ НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення під час проходження військової служби за 2018 - 2025 роки, який охоплює часові проміжки як до, так і після внесення змін до статті 233 КЗпП України

Позивачка звернулася до суду з даним позовом 23.06.2025, у зв`язку з чим суд вважав, що останньою в частині позовних вимог після 19.07.2022 пропущений, встановлений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 як у заяві про поновлення строку звернення до суду, так і в апеляційній скарзі, наголошувала на тому, що тримісячний строк звернення до суду з позовом пов`язаний із датою звільнення (01.05.2025) та зазначала, що тільки після звільнення з військової служби дізналася про порушення своїх прав, після отримання інформації про розміри грошового забезпечення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції помилково не надав належної оцінки вказаним доводам позивачки.

З цього приводу колегія суддів вважає слушними посилання апелянтки на позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 23.01.2025 у справі №400/4829/24, в якій суд досліджуючи питання щодо застосування строку звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються перерахунку грошового забезпечення військовослужбовця, дійшов висновку, що у випадках звільнення військовослужбовця з військової служби та у разі невиплати йому частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження служби, перебіг строку звернення починається саме з дати його звільнення з цієї служби.

Також колегія суддів звертає увагу на позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 04.04.2025 у справі № 380/3598/24, де суд указав, що початок перебігу строку звернення до суду у цій справі, з урахуванням частини першої статті 233 КЗпП України, слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення грошового атестата, розрахункового листа або довідки про нараховані та виплачені суми тощо.

Отже, повертаючись до обставин справи колегія суддів враховує, що після звільнення ОСОБА_1 з військової служби наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 01.05.2025, у відповідь на звернення її адвоката, військовою частиною листом від 17.06.2025 надана інформація щодо виплаченого грошового забезпечення, зокрема, надані розрахунок грошового забезпечення, особиста картка грошового забезпечення, архівна відомість за 2022-2025 роки та витяг з наказу.

Наведене свідчить про те, що позивачка одразу після звільнення, не зволікаючи з цим питанням, почала здійснювати відповідні дії щодо отримання інформації про нараховані суми грошового забезпечення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що звернення позивачки 23.06.2025 до суду з даним адміністративним позовом відбулося у межах встановленого тримісячного строку з дня звільнення з військової служби та отримання інформації про обсяг і характер виплачених сум.

Вказаний висновок відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 23.01.2025 у справі №400/4829/24, від 29.04.2025 у справі №340/2467/24, від 30.04.2025 у справі №480/5508/24.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції щодо повернення позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити.

Повноваження суду апеляційної скарги за наслідками розгляду апеляційної скарги визначені у статті 312 КАС України.

Так, згідно із частиною 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, відповідно до статті 320 КАС України вказану ухвалу слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року скасувати.

Справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко