Справа № 200/3624/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року справа №200/3624/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року (повне судове рішення складено 12 червня 2025 року) у справі № 200/3624/25 (суддя в І інстанції Крилова М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі Управління), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах незалежно від віку № 97 від 26.03.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області;

- зобов`язати Управління зарахувати у пільговий стаж періоди роботи з 19.04.1999 по 29.12.1999, з 05.01.2000 по 21.06.2004, з 29.06.2004 по 30.09.2013, з 18.11.2013 по 31.12.2014 ОСОБА_1 , при розгляді заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 18.03.2025.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Відповідача № 97 від 26.03.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Вважає рішення протиправним та таким, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки пільговий період роботи позивача за Списком №1 підтверджено належними документами.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 97 від 26.03.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 березня 2025 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV зарахувавши до пільгового підземного стажу (ст. 14, пост 202, підземні) періоди роботи з 19.04.1999 по 29.12.1999, з 05.01.2000 по 30.08.2002, з 12.09.2002 по 18.11.2003, з 19.11.2003 по 21.06.2004, з 29.06.2004 по 29.06.2004, з 01.01.2005 по 26.06.2005, з 27.06.2005 по 11.12.2005, з 12.12.2005 по 31.05.2011, з 01.12.2011 по 30.09.2013, з 18.11.2013 по 31.12.2014.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Головне управління не порушувало прав позивача на отримання пенсії.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії незалежно від віку від 18.03.2025 відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058-IV. На момент звернення заявник досяг віку 49 років 6 місяців. Страховий стаж на момент звернення склав 27 років 3 місяці 3 дні. Пільговий стаж за Списком №1, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно частини 2 статті 114 Закону №1058 склав 5 років 1 місяць 13 днів. Пільговий стаж відповідно частини 3 статті 114 Закону №1058 склав 1 рік 0 місяців 2 дні.

До пільгового стажу роботи за Списком №1 не зараховано період роботи з 22.01.2014 по 30.09.2014 - оскільки відсутнє підтвердження атестації робочих місць (атестація від 22.01.2009 згідно даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування). За результатом розгляду заяви від 18.03.2025 про призначення пенсії незалежно від віку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №97 від 26.03.2025 про відмову в призначенні пенсії незалежно від віку через відсутність необхідних 25 років пільгового стажу роботи.

Також вказує, що період з 19.04.1999 по 30.06.1999 не зарахований до Списку №1 оскільки відсутня довідка про пільговий характер роботи, відсутня інформація про спеціальний стаж у відомостях персоніфікованого обліку, а трудова книжка не містить всієї необхідної інформації для визначення права на пільгове пенсійне забезпечення, а з 01.07.1999 по 29.12.1999 враховано до Списку №1. Період з 29.06.2004 по 30.09.2013 враховано частково до Постанови №202 від 31.03.1994 за періоди з 30.06.2004 по 31.12.2004, з 01.06.2011 по 30.11.2011 відповідно даних про спеціальний стаж у відомостях персоніфікованого обліку Період з 18.11.2013 по 31.12.2014 врахований до пільгового стажу за Списком №1 за період з 18.11.2013 по 21.01.2014, а з 22.01.2014 відсутня атестація робочих місць.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України що підтверджується паспортом ID картка № НОМЕР_1 від 11.09.2020.

18.03.2025 позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Донецькій області СЦ № 2 (м. Слов`янськ) із заявою про призначення пенсії відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058-IV.

Рішенням відповідача від 26.03.2025 № 97 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах незалежно від віку. Вік заявника 49 років 6 місяців. Страховий стаж особи становить 27 років 03 місяці 03 дні, з урахуванням роботи на пільгових умовах становить - 32 роки 05 місяців 09 днів. Пільговий стаж згідно частини 3 статті 114 Закону № 1058-ІV становить 06 років 1 місяць 13 днів, з них: - за Список № 1 - 5 років 1 місяць 11 днів; - роботи підземні за постановою №202 (25) 1 рік 0 місяців 2 дні.

До пільгового стажу роботи не зараховано період роботи з 22.01.2014 по 30.09.2014 - оскільки відсутнє підтвердження атестації робочих місць (атестація від 22.01.2009 згідно даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Не погодившись з рішенням відповідача, щодо відмови в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону № 1058-ІV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 114 того ж Закону, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Частиною другою статті 114 Закону № 1058-ІV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах та працівникам

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.12.2005 №1451/11731, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 №159/4178/16-а.

Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Аналогічна правова позиція міститься у п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18).

У позовній заяві позивач вказує, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 19.04.1999 по 29.12.1999, з 05.01.2000 по 21.06.2004, з 29.06.2004 по 30.09.2013, з 18.11.2013 по 31.12.2014.

Зі спірного рішення вбачається, що до пільгового стажу роботи не зараховано період роботи з 22.01.2014 по 30.09.2014 - оскільки відсутнє підтвердження атестації робочих місць (атестація від 22.01.2009 згідно даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

З відзиву на позовну заяву судом встановлено, що період з 19.04.1999 по 30.06.1999 не зарахований до Списку №1, оскільки відсутня довідка про пільговий характер роботи, відсутня інформація про спеціальний стаж у відомостях персоніфікованого обліку, а трудова книжка не містить всієї необхідної інформації для визначення права на пільгове пенсійне забезпечення, а з 01.07.1999 по 29.12.1999 враховано до Списку №1, період з 29.06.2004 по 30.09.2013 враховано частково до Постанови №202 від 31.03.1994 за періоди з 30.06.2004 по 31.12.2004, з 01.06.2011 по 30.11.2011 відповідно даних про спеціальний стаж у відомостях персоніфікованого обліку, період з 18.11.2013 по 31.12.2014 врахований до пільгового стажу за Списком №1 за період з 18.11.2013 по 21.01.2014, а з 22.01.2014 відсутня атестація робочих місць.

У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 19.04.1999, щодо спірних періодів, наявні наступні записи:

19.04.1999 прийнятий підземним учнем гірника з повним робочим днем у шахті (запис № 1);

21.06.1999 переведений підземним гірником 3 розряду з повним робочим днем у шахті (запис № 2);

29.12.1999 звільнений за власним бажанням (запис № 3);

05.01.2000 прийнятий підземним гірником 3 розряду з повним робочим днем у шахті (запис № 4);

13.08.2002 переведений підземним гірником по ремонту гірничих виробок 3 розряду з повним робочим днем у шахті (запис № 5);

30.08.2002 звільнений за власним бажанням (запис № 6);

12.09.2002 прийнятий електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим днем у шахті (запис № 7);

19.11.2003 переведений на посаду гірничого майстра підземного з повним робочим днем у шахті (запис № 8);

21.06.2004 звільнений за власним бажанням (запис № 9);

29.06.2004 прийнятий заступником начальника підземної ділянки з повним робочим днем у шахті (запис № 10);

27.06.2005 переведений гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті (запис № 11);

12.12.2005 переведений заступником начальника підземної ділянки з повним робочим днем у шахті (запис № 12);

30.07.2008 переведений підземним начальником ділянки з повним робочим днем у шахті (запис № 13);

25.06.2013 переведений заступником начальника підземної ділянки з повним робочим днем у шахті (запис № 14);

30.09.2013 звільнений за власним бажанням (запис № 18);

18.11.2013 прийнятий гірничим майстром підземним з повним робочим днем у шахті (запис № 19);

31.12.2014 звільнений за власним бажанням (запис № 20);

Суд зазначає, що наведені відомості у трудовій книжці про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього на відповідних посадах в шкідливих умовах під землею в шахті.

Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають, а відтак факт роботи позивача у спірні періоди підтверджується відповідними запасами, які були внесені відповідно до діючого законодавства.

Періоди роботи позивача:

- з 19.04.1999 по 29.12.1999, з 05.01.2000 по 12.08.2002 за професією «учень гірника підземного» та «гірник підземний»;

- з 13.08.2002 по 30.08.2002 за професією «гірник з ремонту гірничих виробок»;

- з 12.09.2002 по 18.11.2003 за професією «електрослюсар підземний»;

- з 19.11.2003 по 21.06.2004, з 27.06.2005 по 11.12.2005, з 18.11.2013 по 31.12.2014 за професією «гірничий майстер»;

- з 29.06.2004 по 26.06.2005, з 12.12.2005 по 30.09.2013 за професією «заступник начальника підземної ділянки» та «начальник підземної ділянки» відноситься до робіт і професій зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994.

В трудовій книжці позивача наявні відомості про підземну роботу повний робочий день під землею в шахті, тобто, таких відомостей достатньо для поширення на ці періоди положень постанови Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 про підземний пільговий характер роботи.

Суд критично ставиться до посилань відповідача, що у Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості пільгового стажу, оскільки позивач не несе відповідальності за правильність заповнення таких відомостей.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, копію витягу з якого позивачем надано до суду, останній у спірні періоди виконував роботи, які дають право на пільги у пенсійному забезпеченні (код ЗПЗ014А1 та ЗПЗ014А4).

Наказом Мінфіну від 14.04.2015 № 435 (зі змінами) затверджено довідник кодів підстав для обліку Пенсійним фондом України стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

Згідно зазначеного довідника код підстави ЗПЗ014А1 - це працівники безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії,- за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 31 березня 1994 року № 202.

ЗПЗ014А4 це інженерно-технічні працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах,- за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 31 березня 1994 року № 202.

Разом з цим, з розрахунку стажу форми РС-право, судом встановлено, що періоди роботи позивача з 19.04.1999 по 30.06.1994, з 01.01.2005 по 24.06.2008, з 01.07.2008 по 31.05.2010, з 01.12.2011 по 30.09.2013, 22.01.2014 по 30.09.2014 зараховано лише до страхового стажу, періоди роботи з 01.07.1999 по 29.12.1999, з 05.01.2000 по 30.08.2002, з 13.09.2002 по 21.06.2004, з 18.11.2013 по 21.01.2014 зараховано до пільгового стажу за Списком № 1, періоди роботи з 30.06.2004 по 31.12.2004 та з 01.06.2011 по 30.11.2011 зараховано до пільгового стажу (ст. 14, пост 202, підземні), період з 01.10.2014 по 31.12.2014 року взагалі не зараховано до страхового та пільгового стажу.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно не було зараховано позивачу до пільгового підземного стажу (ст. 14, пост 202, підземні) періоди роботи з 19.04.1999 по 29.12.1999, з 05.01.2000 по 30.08.2002, з 12.09.2002 по 18.11.2003, з 19.11.2003 по 21.06.2004, з 29.06.2004 по 29.06.2004, з 01.01.2005 по 26.06.2005, з 27.06.2005 по 11.12.2005, з 12.12.2005 по 31.05.2011, з 01.12.2011 по 30.09.2013, з 18.11.2013 по 31.12.2014.

При цьому, позовні вимоги в частині зарахування до пільгового стажу позивача за період з 30.06.2004 по 31.12.2004 та з 01.06.2011 по 30.11.2011 задоволенню не підлягають, оскільки такі періоди зараховані відповідачем до пільгового підземного стажу (ст. 14, пост 202, підземні).

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду щодо необхідності задоволення позову з мотивів, викладених останнім.

В той же час, колегія суддів не може погодитись з усіма висновками окружного суду щодо необхідності зарахування до стажу (пільгового стажу) всіх визначених ним періодів.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 1058:

застрахована особа фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік) організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону № 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, […], які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, […].

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 1058 страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, […], для осіб, зазначених у п. 1 (крім фізичних осіб, які використовують працю домашніх працівників), 4-1, 10, 14 ст. 11 цього Закону; […].

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 1058 платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені у ст. 14 цього Закону, […].

Аналіз наведених вище норм Закону № 1058 зумовлює такі висновки:

- громадяни України, які працюють на підприємствах, підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і є застрахованими особами;

- для цієї категорії застрахованих осіб страхувальником є роботодавці;

- платниками страхових внесків до солідарної системи за цю категорію застрахованих осіб є страхувальники.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначає ст. 24 Закону № 1058.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

Аналіз наведених вище норм Закону № 1788, Порядку № 637 зумовлює такі висновки:

- основним документом, що підтверджує трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, є трудова книжка;

- у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж за період до 01 січня 2004 року встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, архівними установами тощо;

- з 01 січня 2004 року страховий стаж як період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески, обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Також необхідно зазначити, що системний аналіз норм Закону № 1058 дає підстави для висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески.

Періоди роботи, за які підприємство страхувальник нарахувало застрахованій особі працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того сплатило підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні, оскільки працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем платником страхових внесків.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків для нарахування пенсії за н а я в н о с т і відомостей, які підтверджують нарахування заробітної плати (доходу), на які відповідно до Закону нараховуються страхові внески, не може слугувати підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Подібні висновки наведені Верховним Судом в постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 482/434/17 та інших.

Разом з цим відсутність відомостей стосовно нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на яку (який) відповідно до закону нараховуються страхові внески, свідчить про відсутність підстав для зарахування відповідного періоду до страхового стажу особи.

Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року, запису в трудовій книжці для цього не достатньо.

Як вбачається з Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), в період у з 01.10.2014 по 31.12.2014 відсутні відомості про нарахування заробітної плати позивачу, тому цей період не підлягає зарахуванню до страхового (звісно і пільгового) стажу роботи.

Доводи відповідача про відсутність атестації робочих місць, суд не бере до уваги з огляду на наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №442 від 01 серпня 1992 року (далі Порядок №442) та розробленими на виконання вказаної постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як вбачається із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідно до пункту 10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Тобто, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

В той же час, за приписами пункту 4 Порядку №442 відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Таким чином, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах, що є неправомірним. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці. У свою чергу особа, яка працює на посаді, та по якій має, бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Отже, можна дійти висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, за якими документи з атестації робочих місць відсутні з незалежних від них причин, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенси за віком на пільгових умовах. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року.

Беручи до уваги зазначені правові висновки Верховного Суду, позивач не може бути позбавлений права на пенсію внаслідок відсутності підтвердження проведення атестації робочих місць, на яких набув пільговий стаж.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у справі № 200/3624/25 змінити, внаслідок чого в абзаці третьому резолютивної частини дату «по 31.12.2014» замінити датою «по 30.09.2014».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2025 року у справі № 200/3624/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 09 жовтня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

І. В. Геращенко

Т. Г. Гаврищук