Справа № 280/11417/24
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 280/11417/24

Головуючий суддя І інстанції Артоуз О.О.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2025 в адміністративній справі №280/11417/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області № 86 від 09.10.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі з 15.09.1992 по 01.02.1994, період виплати допомоги по безробіттю з 13.02.1995 по 12.08.1995;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправним та скасовато рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області від 09.10.2024 № 86 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі з 15.09.1992 по 01.02.1994, період виплати допомоги по безробіттю з 13.02.1995 по 12.08.1995.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 02.10.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що законодавець передбачив можливість зарахування роботи в колгоспі до страхового стажу не безумовно, а в прямій залежності від встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Михайлівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 10.12.2009.

02.10.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення їй пенсії за віком згідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058, яку за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

За результатами розгляду заяви та наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення від 09.10.2024 №86 про відмову в призначенні пенсії, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначення пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки відсутній необхідний страховий стаж роботи. Згідно вказаного рішення: вік заявниці 57 років 8 місяців 2 дні; страховий стаж особи 9 років 5 місяців 5 днів. До страхового стажу не зараховано: період роботи в колгоспі з 15.09.1992 по 01.02.1994 відповідно до трудової книжки від 19.07.1985, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі; період виплати допомоги по безробіттю з 13.02.1995 по 12.08.1995 відповідно до довідки від 23.07.2024 № 18.10.2-14/581, оскільки зазначене в довідці прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає прізвищу, вказаному у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, « ОСОБА_3 ». Для зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 15.09.1992 по 01.02.1994 необхідно надати довідку про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі та довідку про реорганізацію.

Не погодившись з вказаними висновками пенсійного органу, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зарахування до страхового стажу періодів роботи в колгоспі з 15.09.1992 по 01.02.1994, період виплати допомоги по безробіттю з 13.02.1995 по 12.08.1995 та повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-ІV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону №1058-ІV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст. 5 Закону №1058-ІV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-ІV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Отже, із аналізу пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV та частини першої статті 17 Закону №1788-XII слідує, що право на призначення дострокової пенсії мають матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку та восьмирічного віку після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років. До осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Згідно рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 09.10.2024 № 86 про відмову в призначенні пенсії страховий стаж позивача становить 9 років 5 місяців 5 днів.

Водночас, відповідачем страхового стажу позивача не зараховано: період роботи в колгоспі з 15.09.1992 по 01.02.1994 відповідно до трудової книжки від 19.07.1985, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі; період виплати допомоги по безробіттю з 13.02.1995 по 12.08.1995 відповідно до довідки від 23.07.2024 № 18.10.2-14/581, оскільки зазначене в довідці прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає прізвищу, вказаному у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, « ОСОБА_3 ».

Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України №1058, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону України №1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із частиною другою статті 56 цього Закону № 1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

За приписами статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Щодо спірного періоду колегія суддів зазначає, що трудова книжка серії НОМЕР_3 від 19.07.1985 містить запис № 18 від 15.09.1992 про прийняття до членів колгоспу «Шлях Ілліча» Михайлівського району Запорізької області на ЦМТФ фуражиром.

Як видно з трудової книжки позивача, в ній міститься інформація про відпрацьовані вихододні, встановлений мінімум трудової участі в колгоспі та нараховану заробітну плату із посиланням на номер особового рахунку.

Так, зокрема, у 1992 році відпрацьовано 92 вихододні при мінімумі 45, у 1993 році відпрацьовано 339 вихододні при мінімумі 230, у 1994 році відпрацьовано 31 вихододень при мінімумі 20.

У відповідності до запису № 19 трудової книжки серії НОМЕР_3 від 19.07.1985 позивачу 01.02.1994 дозволено вихід з членів колгоспу у зв`язку зі зміною місця проживання.

Як встановлено з оскаржуваного рішення відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні періоду роботи в колгоспі з 15.09.1992 по 01.02.1994 повідомив про необхідність надання для зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 15.09.1992 по 01.02.1994 довідку про відпрацьовані вихододні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі та довідку про реорганізацію.

Проте така довідка, з огляду на наявність в трудовій книжці позивача необхідних відомостей про кількість вироблених трудоднів, на вірне переконання суду першої інстанції, не повинна подаватися до органу Пенсійного фонду України. Також відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачам не доведено наявність підстав для неврахування записів трудової книжки позивача та необхідність надання нею уточнюючої довідки.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду виплати допомоги по безробіттю з 13.02.1995 по 12.08.1995, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 6 підпункту 2 пункту 2.1 розділу II постанови Пенсійного фонду України від 25.11.2002 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Згідно запису № 20 з 13.02.1995 трудової книжки серії НОМЕР_3 від 19.07.1985 позивачу призначено допомогу (по безробіттю) відповідно ст. 29 Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідачем відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду виплати допомоги по безробіттю з 13.02.1995 по 12.08.1995, відповідно до довідки від 23.07.2024 №18.10.2-14/581, оскільки зазначене в довідці прізвище « ОСОБА_2 » не відповідає прізвищу, вказаному у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, « ОСОБА_3 ».

Дослідивши трудову книжку серії НОМЕР_3 від 19.07.1985, довідку Смілянського управління Черкаської філії Черкаського обласного центру зайнятості від 23.07.2024 № 18.10.2-14/581 (в редакції наявній в матеріалах звернення від 02.10.2024) колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про помилковість висновків пенсійного органу про неможливість зарахування відповідного періоду до страхового стажу позивача.

Згідно довідки Смілянського управління Черкаської філії Черкаського обласного центру зайнятості від 23.07.2024 № 18.10.2-14/581 (в редакції наявній в матеріалах звернення від 02.10.2024) вона видана ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

З огляду на те, що звертаючись за призначенням пенсії до пенсійного органу ОСОБА_1 надала разом із заявою документи на підтвердження її особи та інших персональних даних, на вірне переконання суду першої інстанції зазначення дошлюбного прізвища позивача, як « ОСОБА_2 » у довідці мало трактуватися відповідачем саме, як помилка та, з урахуванням наявних у відповідача даних, не перешкоджало останньому встановити особу щодо стажу якої видано довідку.

Колегія суддів зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть мати підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2025 в адміністративній справі №280/11417/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко