Справа № 640/30250/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення та наказу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 (далі - Приватний виконавець) звернулась до суду з позовом до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.07.2021 року, оформленого протоколом № 67, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 2755/7 від 06.08.2021 року про введення в дії рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.07.2021 року, оформлене протоколом №67, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.07.2021 року, оформленого протоколом № 67, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 2755/7 від 06.08.2021 року про введення в дії рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.07.2021 року, оформлене протоколом №67, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач - Міністерство юстиції України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що 28.03.2019 Приватним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника, яка направлена до Головного управління ПФУ в місті Києві для здійснення відрахувань з доходів боржника. Разом з тим, при визначенні суми коштів, які підлягають арешту на підставі постанови від 09.08.2019 Приватним виконавцем не враховано кошти в сумі 396,72 грн, які вже були стягнуті із пенсії боржника на підставі постанови приватного виконавця від 28.03.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Таким чином, апелянт зазначає, що на момент винесення постанови про арешт коштів боржника від 09.08.2020, сума яка підлягає стягненню у ВП № НОМЕР_2 була частково стягнута, а тому, визначивши в постанові суму, що перевищує розмір вимог у виконавчому провадженні, приватний виконавець порушила вимоги пункту 9 частини першої статті 4 Закону № 1403 та пункту 8 частини першої статті 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Апелянт стверджує, що судом першої інстанції не було враховано, що вищезазначені дії позивача привели до накладення арешту на кошти боржника у сумі, яка перевищує розмір вимог за виконавчим провадженням, що свідчить про порушення нею зазначеного принципу діяльності приватного виконавця та засад здійснення виконавчого провадження.

19 серпня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2. є приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, посвідчення від 12.06.2018 року №0191.

На підставі заяви Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про примусове виконання рішень, в якій стягувач просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №4234 від 20.02.2019 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. про стягнення з боржника - ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості, 21.03.2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1, яку було направлено на адресу боржника 21.03.2019 року.

Так, постановою Приватного виконавця від 21.03.2019 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 20.02.2019 № 4234 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 20830,67 грн.

28 березня 2019 року Приватним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника, яка направлена до Головного управління ПФУ в місті Києві для здійснення відрахувань з доходів боржника.

Згідно вищевказаної постанови, загальна сума боргу, яка підлягала стягненню з боржника складала 23 313,74 грн.

09 серпня 2019 року Приватним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника. Цією постановою Приватним виконавцем накладено арешт на кошти боржника в сумі 23 313,74 грн.

02 лютого 2021 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва по справі №761/4641/20 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №4234 вчиненого 20.02.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, до ухвалення остаточного рішення у даній справі на набрання ним законної сили.

25 березня 2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій виконавчому провадженні НОМЕР_1.

16 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Міністерства юстиції України зі скаргою на дії Приватного виконавця в якій вказала, що вона уклала кредитний договір з АТ «Банк Ренесанс Капітал» на суму 12 160,00 грн., яку частково сплатила. Правонаступником АТ «Банк Ренесанс Капітал» є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», який звернувся до приватного нотаріуса Хари Н.С. для вчинення виконавчого напису. 20.02.2019 року приватним нотаріусом Хара Н.С. вчинено виконавчий напис №4234, яким запропоновано звернути стягнення у загальній сумі 20 830,00 грн. на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк». 21.03.2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1. 28.03.2019 року Приватним виконавцем ОСОБА_2. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, інші доходи боржника. Скаржник у скарзі також зазначила, що її єдиним доходом є пенсія по інвалідності 1 групи у розмірі 1447,00 грн. 09.08.2019 року було накладено арешт на кошти скаржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, що становлять 23 313,74 грн. Скаржник у скарзі зазначає, що арешт накладено на всю суму стягнення 23 313,74 незважаючи на те, що частина цих коштів вже перераховані Приватному виконавцю Пенсійним фондом та, крім того, порушено ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Також, скаржником зазначено, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02.02.2021 року у праві №761/4641/20 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №4234, однак Приватним виконавцем ОСОБА_2., в порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», не винесено своєчасно постанову про зупинення виконавчих дій. У зв`язку з чим, скаржниця просила провести перевірку діяльності Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2. та винести вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення Приватного виконавця округу міста Києва ОСОБА_2. до дисциплінарної відповідальності.

На підставі скарги ОСОБА_1 від 16.04.2021, Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відповідно до статті 34 Закону № 1403-VIII, пунктів 19, 26 розділу III Порядку, було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2. щодо здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_2.

В межах проведеної позапланової невиїзної перевірки на адресу Приватного виконавця ОСОБА_2. було направлений лист від 11.05.2021 року вих №05-22/530/21 щодо надання вмотивованої відповіді щодо фактів, викладених у зверненні, а також матеріали виконавчого провадження НОМЕР_1 в термін до 20.05.2021 року до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області.

20 травня 2020 року Приватним виконавцем були надані письмові пояснення по скарзі ОСОБА_1 з додатками.

За результатами проведеної позапланової невиїзної перевірки діяльності Приватного виконавця, Управлінням була складена довідка від 26.05.2021, згідно якої, було встановлено порушення з боку Приватного виконавця під час здійснення ВП № НОМЕР_2:

- пункт 9 частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо здійснення діяльності з дотриманням принципу співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням;

- пункт 8 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням.

Відповідно до змісту вказаної довідки, перевіркою було встановлено, що приватним виконавцем ОСОБА_2. при визначенні суми коштів, на які звернуто стягнення на підставі постанови від 09.08.2019 року про арешт коштів боржника, приватним виконавцем не враховано кошти у сумі 396,72 грн., які були стягнуті із пенсії боржника на підставі постанови приватного виконавця від 28.03.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Інших порушень викладених у скарзі виявлено не було.

14 липня 2021 року за № 58647-33-21 Міністерством юстиції України було направлено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 (посвідчення від 12.06.2018 року №0191), відповідно до висновків якого, було зазначено, що при здійсненні виконавчого провадження НОМЕР_1 Приватним виконавцем ОСОБА_2. було порушено вимоги пункту 9 частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо здійснення діяльності з дотриманням принципу співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням та пункту 8 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням.

Також, зазначено, що виявлені перевіркою порушення вимог законодавства свідчать про неналежне виконання Приватним виконавцем своїх обов`язків та містять ознаки дисциплінарного проступку. Керуючись приписами ч. 7 ст. 34, п. 4 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», було вирішено направити вказане подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності Приватного виконавця округу міста Києва ОСОБА_2.

Відповідно до Висновку дисциплінарного уповноваженого асоціації приватних виконавців України Овчаленко О.М. №36/2020 від 19.07.2021 року, дослідження подання Міністерства юстиції України від 14.07.2021 року щодо притягнення приватного виконавця ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності (разом з доданими матеріалами) і пояснень приватного виконавця ОСОБА_2. (разом із доданими матеріалами), проведений аналіз чинних норм законодавства з питань виконавчого провадження і релевантної судової практики є підставою для висновку про відсутність в діях приватного виконавця ОСОБА_2 під час здійснення виконавчого провадження НОМЕР_1 порушень: - пункт 9 частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо здійснення діяльності з дотриманням принципу співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням; - пункт 8 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням.

Також, зазначено, що визначені в ч. 2 ст. 38 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» ознаки дисциплінарного проступку в діях Приватного виконавця ОСОБА_2. під здійснення виконавчого провадження НОМЕР_1 відсутні.

20 липня 2021 року відбулося засідання Дисциплінарної комісії, на якому Комісія дійшла висновку про задоволення подання Міністерства Юстиції України про притягнення Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 до дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Також, відповідно до п. 28 Положення про Дисциплінарну комісії приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 27.11.2017 року №3791/5, до протоколу було додано окрему думку члена комісії - Соломко О.В .

Зі змісту окремої думки члена Дисциплінарної комісії приватних виконавців Соломко О.В. вбачається, що він не погоджується з рішенням про задоволення подання Міністерства юстиції України про Притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2. до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, оскільки, на його думку, підстави для проведення перевірки, що визначені у скарзі боржника у виконавчому провадженні були відсутні та відповідно були відсутні підстави для винесення подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності. Окрім цього, задовольняючи подання Міністерства юстиції України від 14.07.2021 року комісія фактично презумувала наявність в діях ОСОБА_2 складу дисциплінарного правопорушення, однак сам зміст подання визначає лише порушення приватним виконавцем принципу та засади співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням. Вихід за межі подання та визначеня складу дисциплінарного проступку за іншими нормами закону, ніж ті що визначенні в самому поданні, є очевидним перевищенням повноважень Дисциплінарної комісії. В окремій думці також зазначено, що подання Міністерства юстиції не містить порушення з боку приватного виконавця вимог Закону України «Про виконавче провадження, а отже складу дисциплінарного проступку в його діях немає, тому притягнення такого приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності за невиконання неіснуючого обов`язку суперечить вимогам ст. 38 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та ст. 19 Конституції України.

За результатами розгляду подання, Дисциплінарною комісією більшістю голосів було прийнято рішення про задоволення подання Міністерства про притягнення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 до дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, яке було оформлено протоколом № 67. 06.08.2021 наказом Міністерства № 2755/7 «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення» введено в дію рішення Дисциплінарної комісії від 20.07.2021, оформлене проколом № 67, про що було внесено відповідний запис до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Наказом Міністерства «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення» від 06.08.2021 № 2755/7 введено в дію рішення Дисциплінарної комісії від 20.07.2021, оформлене проколом № 67, про що було внесено відповідний запис до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Не погоджуючись із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 року № 1403-VIII (далі - Закон 1403-VIII).

Згідно ст. 1 Закону 1403-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Статтею 17 Закону № 1403-VIII встановлено, що Міністерство юстиції України формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень, забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, тощо.

Відповідно до статті 34 Закону № 1403-VIII, Міністерством юстиції України здійснює контроль за діяльністю приватного виконавця шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Механізм здійснення Міністерством юстиції України перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, зокрема стану додержання Конституції України, вимог законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, ухвалених відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, та організації роботи щодо їх виконання, дотримання державними і приватними виконавцями порядку та строків вчинення виконавчих дій, виконання правил діловодства визначає Порядок проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 №3284/5 (далі - Порядок №3284/5).

Пунктом 19 Розділу III Порядку №3284/5 передбачено, що під час проведення позапланових перевірок діяльності приватного виконавця з`ясовуються лише ті питання, потреба перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок.

Згідно п. 26 Розділу III Порядку №3284/5, позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця проводиться шляхом витребування від приватного виконавця потрібних документів та відомостей у межах предмета звернення та надання висновку щодо відповідності рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця вимогам законодавства, який викладається в довідці за результатами такої перевірки.

За приписами пункту 29 Розділу III Порядку №3284/5, за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця Управління контролю (Управління державної виконавчої служби) складає довідку, в якій зазначаються: підстави проведення перевірки; факти, викладені у зверненні або у скарзі, на підставі яких проводиться перевірка; обставини, встановлені під час перевірки, із посиланням на джерела отримання інформації; висновок щодо відповідності рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця вимогам законодавства з посиланням на відповідну норму законодавства.

Частиною 6 статті 34 Закону № 1403-VIII визначено, що у разі проведення позапланової невиїзної перевірки Міністерство юстиції України надсилає приватному виконавцю письмовий запит у межах предмета звернення.

У зазначений у запиті строк, який має бути достатнім для підготовки відповіді та копій документів, але не менше 10 календарних днів, приватний виконавець надає Міністерству юстиції України вмотивовану відповідь та копії відповідних документів.

Згідно пункту 1 Розділу IV Порядку №3284/5, у разі виявлення під час здійснення планових та позапланових перевірок діяльності приватного виконавця ознак дисциплінарного проступку, визначених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 38 Закону України «Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», структурний підрозділ Міністерства вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності. Подання спрямовується до Дисциплінарної комісії приватних виконавців протягом двох місяців із дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше ніж за два роки з дня його вчинення.

Пунктом 3 Розділу IV Порядку №3284/5 передбачено, що у поданні зазначаються: прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, виконавчий округ, у якому приватний виконавець здійснює діяльність, номер посвідчення приватного виконавця; вид перевірки, під час якої виявлено порушення, та підстави її проведення; реквізити довідки, складеної за результатами перевірки; зміст виявлених порушень із посиланням на відповідні норми нормативно-правових актів; наслідки, до яких призвели (або можуть призвести) порушення приватним виконавцем вимог законодавства (за наявності); відомості про застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень (вид дисциплінарного стягнення, реквізити наказу Міністерства юстиції України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення).

У поданні не зазначаються відомості про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, якщо з дати видання наказу Міністерства юстиції України про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення минув один рік.

Діяльність Дисциплінарної комісії приватних виконавців врегульована приписам Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 27.11.2017 року № 3791/5 .

Згідно пункту 4 Положення про Дисциплінарну комісію, Дисциплінарна комісія відповідно до покладених на неї завдань: розглядає подання Мін`юсту, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Мін`юсту чи Раді приватних виконавців України; приймає рішення на підставі подання Мін`юсту чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

В силу приписів частини 1 статті 40 Закону №1403-VIII, дисциплінарна комісія розглядає подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Частиною 4 статті 40 Закону №1403-VIII передбачено, що Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, приймає одне з таких рішень: 1) задовольнити подання та застосувати до приватного виконавця дисциплінарне стягнення; 2) відхилити подання та направити матеріали для повторної перевірки діяльності приватного виконавця; 3) відхилити подання та відмовити в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Положеннями частини 5 статті 40 Закону №1403-VIII закріплено, що у разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), відповідно до статті 34 Закону № 1403-VIII, пунктів 19, 26 розділу III Порядку №3284/5, було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2. щодо здійснення виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Підставою для проведення позапланової невиїзної перевірки позивача стала скарга ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Так, 28 березня 2019 року Приватним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка направлена до Головного управління ПФУ в місті Києві для здійснення відрахувань з доходів боржника.

Відповідно до вищевказаної постанови, загальна сума боргу, яка підлягала стягненню з боржника складала 23 313,74 грн.

Як зазначає апелянт, при визначенні суми коштів, які підлягають арешту на підставі постанови від 09.08.2019 Приватним виконавцем не враховано кошти в сумі 396,72 грн, які вже були стягнуті із пенсії боржника на підставі постанови приватного виконавця від 28.03.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Таким чином, апелянт вказує, що на момент винесення постанови про арешт коштів боржника від 09.08.2020, сума яка підлягає стягненню у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 була частково стягнута, а тому, визначивши в постанові суму, що перевищує розмір вимог у виконавчому провадженні, приватний виконавець порушила вимоги пункту 9 частини першої статті 4 Закону № 1403 та пункту 8 частини першої статті 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Згідно протоколу №67 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.07.2021, Приватний виконавець ОСОБА_2. пояснила, що під час винесення постанови про арешт коштів боржника від 09.08.2019 року нею було допущено арифметичну помилку, а саме, помилково зазначено суму, яка підлягає стягненню без урахування списаних коштів з пенсії боржника. Після надходження скарги представника ОСОБА_1 їй стало відомо про цю помилку, однак постановою від 25.03.2021 року зупинено вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженні НОМЕР_1. Частиною 4 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майна. Дана норма є імперативною, а тому жодних інших дій вона не вчиняла.

Також, Приватний виконавець у своїх поясненнях наголосила, що у неї не було можливості усунути арифметичну помилку, яка була нею допущена при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 09.08.2019 року, шляхом винесення постанови про виправлення помилки.

Крім того, Приватний виконавець вказала, що, відповідно до повідомлення від стягувача, сума боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 за виконавчим документом становить 14 303,87 грн., тобто надмірне стягнення коштів із доходів боржника не відбулося.

При цьому, Приватний виконавець звернула увагу комісії, що нею не було порушено жодних прав та законних інтересів ОСОБА_1 , жодні негативні наслідки для боржника не настали.

Частинами 1 та 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження визначено», арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

За приписами частин 1-2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Так, як слідує з довідки про результати позапланової невиїзної перевірки та з подання Міністерства юстиції України, з боку Приватного виконавця не вбачається встановлення порушень ст. 18, ч. 6 ст. 48 та ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, ні довідкою, ні поданням не визначено сам дисциплінарний проступок, який фактично вчинила позивач.

У поданні наведено лише порушення з боку позивача принципу та засади співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням.

Водночас, як вказано в окремій думці члена комісії, самі принципи та засади співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням не можуть кваліфікуватися в якості окремого обов`язку Приватного виконавця. Без наведення конкретної норми закону, яку порушив приватний виконавець, неможливо визначити дисциплінарний проступок.

При цьому, комісією не було враховано того, що станом на дату надходження скарги від ОСОБА_1 . Приватним виконавцем 25.03.2021 року було зупинено виконання виконавчих дій.

Тобто, дізнавшись про свою помилку, Приватний виконавець не змогла винести постанову про виправлення описки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на дату проведення позапланової невиїзної перевірки, винесення подання Міністерства юстиції України та його розгляд Дисциплінарною комісією виконавче провадження НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 не закінчено, а тому і надмірне стягнення коштів з боржника не відбулося, що свідчить про відсутність будь-яких порушень прав та законних інтересів боржника у виконавчому провадженні НОМЕР_1 - ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що допущена Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2. помилка при примусовому виконанні виконавчого напису №4234 від 20.02.2019 року виданого приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 не є таким порушенням норм чинного законодавства, які б могли бути підставою для притягнення її до дисциплінарної або кримінальної відповідальності, оскільки, прямого порушення чинного законодавства Приватним виконавцем допущено не було.

Вищевказане, також, підтверджується висновком Дисциплінарного уповноваженого Асоціації приватних виконавців Овчаренко Олени Миколаївни від 19.07.2021 №36/2020, згідно якого, в діях Приватного виконавця ОСОБА_2. під час здійснення виконавчого провадження НОМЕР_1 встановлено відсутність порушень п.9 ч.1 ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» та ознак дисциплінарного проступку.

Крім того, відповідно до ст. 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.

За приписами з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України , сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При цьому, предметом перевірки та в подальшому підставою для підготовки та направлення подання була скарга боржника, зокрема, на рішення приватного виконавця та стосувалась оскарження процесуальних дій і рішень виконавця прийнятих у виконавчому провадженні, порядок оскарження яких визначений ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, доказів наявності рішення суду про визнання протиправною та скасування постанови Приватного виконавця про арешт коштів боржника, або визнання протиправними дії Приватного виконавця під час винесення постанови про арешт коштів боржника до суду надано не було.

Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у виявлених порушеннях відсутні складові дисциплінарного проступку такі, як спрямованість умислу на вчинення протиправних дій і негативних наслідків для прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження, які наступили б у результаті цілеспрямованих і свідомих протиправних дій приватного виконавця.

Вищевказане в сукупності свідчить, що Дисциплінарною комісією не було враховано обставини вчинення проступку, ступінь вини Приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.07.2021 року, оформленого протоколом № 67 та наказу Міністерства юстиції України № 2755/7 від 06.08.2021 року та наявність підстав для його скасування.

Щодо доводів апелянта про те, що на момент розгляду справи відсутнє порушене право позивача, оскільки, наказ Міністерства від 06.08.2021 № 2755/7, яким застосовано до Приватного виконавця дисциплінарне стягнення у вигляді попередження, як акт індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, вичерпав свою дію, слід зазначити наступне.

Так, позивач звернулась із позовом до суду у листопаді 2021 року, тобто, коли було вже порушено її право шляхом застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

При цьому, як зазначає позивач у відзиві на апеляційну скаргу, порушене право полягає не лише у факті винесення наказу про дисциплінарне стягнення, а й у самому правовому статусі позивача, як Приватного виконавця, оскільки, застосоване стягнення впливає на її ділову репутацію, професійні права та можливості у сфері діяльності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що та обставина, що наказ Міністерства від 06.08.2021 № 2755/7 формально вичерпав свою дію, не усуває необхідності визнання його протиправним та захисту порушеного права позивача.

Решта доводів та заперечень апелянтів висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повне судове рішення складено 06.10.2025 р.