Справа № 280/10870/24
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 280/10870/24
Суддя І інстанції Богатинський Б.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Дивнич Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області: №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704, №0-0830-UA0082704 від 05.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до положень розділу ХІІ статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме 266.2.2. ПК України, не є об`єктом оподаткування: е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках. Податкові повідомлення-рішення, в порушення діючих податкових норм, було направлено не за адресою місця реєстрації позивача. Позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги. Вказує, що головним обґрунтуванням рішення суду першої інстанції стали висновки Верховного Суду , відповідно до яких «Аналіз пункту «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить, що однією з істотних умов для звільнення від оподаткування відповідно на підставі цього пункту є ознака місця здійснення діяльності власником нерухомого майна в малій архітектурній формі та на ринку». Зазначає, що об`єкти нежитлової нерухомості , які належать позивачу ОСОБА_1 , розташовані на ринку Речовий ринок Анголенка, за адресою Моторобудівників 8. Вказані об`єкти передані в оренду ТОВ «Речовий ринок Анголенка», відповідно до договору оренди, який посвідчений 18.06.2014 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Задачиной Н.В. Зауважує, що питання вірного вирішення справи лежить в правильної трактовці податкової норми. На думку сторони позивача, якщо би законотворець мав намір дати пільгу лише відносно об`єктів нерухомості, котрі використовуються виключно їх власником , якій повинен бути суб`єктом підприємницької діяльності , тоді норма податкового закону виглядала би так « … які НАЛЕЖАТЬ суб`єктам господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.». В той же час в податковому законі не має норми, що власник таких об`єктів, для користування пільгою повинен бути зареєстрований як фізична-особа підприємець. Отже, вважає, що в даному випадку необхідно відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом першої інстанції.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Запорізькій області просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник контролюючого органу просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, позивач не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомого майна, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме: будівля літ. Б (5), торгівельного ряду «Л», загальна площа 1406,3 м2; будівля літ. Б (4), торгівельного ряду «Л», загальна площа 289,3 м2; будівля літ. У (1), торгівельного ряду «Тюль», загальна площа 594,9 м2; будівля літ. У, торгівельного ряду «Тюль», загальна площа 1451,9 м2; будівля літ. Ф, торгівельного ряду «КВ», загальна площа 188,4 м2.

На підставі вказаної інформації Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовано податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 05.04.2024:

- за 2021 рік: №0-0830-UA0082704 на суму 4339,5 грн; № 0-0830-UA0082704 на суму 2826 грн; № 0-0830-UA0082704 на суму 21778,5 грн; № 0-0830-UA0082704 на суму 8923,5 грн; №0-0830- НОМЕР_1 на суму 21094,5 грн;

- за січень, лютий 2022 року: № 0-0830-UA0082704 на суму 3932,23 грн; № 0-0830-UA0082704 на суму 510,25 грн; № 0-0830-UA0082704 на суму 783,52 грн; № 0-0830-UA0082704 на суму 3808,73 грн; № 0-0830-UA0082704 на суму 1611,19 грн;

- за 2023 рік: № 0-0830-UA0082704 на суму 24319,33 грн; №0-0830-UA0082704 на суму 3155,7 грн; № 0-0830-UA0082704 на суму 4845,77 грн; № 0-0830-UA0082704 на суму 23555,53 грн; № 0-0830-UA0082704 на суму 9964,58 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення, разом із розрахунком податку надіслані позивачу на адресу: АДРЕСА_2 , засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Лист повернуто поштовим відділенням з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 23.04.2024.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що застосування підпункту «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання таких обов`язкових умов: - об`єктний склад: об`єкти нежитлової нерухомості; - суб`єктний склад: суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу; - місце проведення діяльності: у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках. Позивач не має статусу фізичної особи-підприємця, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 19.04.2018 внесено запис про припинення підприємницької діяльності позивача. Таким чином, позивач не мала у спірному періоді статусу суб`єкта господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках та відповідно не використовувала у підприємницькій діяльності вказані будівлі що свідчить про відсутність підстав для використання преференції, передбаченої підпунктом «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, що, у свою чергу, призводить до наявності у власника обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є встановлення місцевих податків і зборів, затвердження їх ставок, а також прийняття рішень щодо надання пільг з їх сплати відповідно до вимог ПК України.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно з підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

У разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням мінімальної ставки місцевих податків та зборів (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Кодексу).

При цьому ПК України містить ряд норм, відповідно до яких передбачається щорічне прийняття рішень органів місцевого самоврядування стосовно встановлення місцевих податків та зборів.

Так, згідно з підпунктом 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів належать, зокрема, до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Враховуючи вищезазначені положення ПК України органи місцевого самоврядування мають щорічно (до 15 липня року) приймати рішення про встановлення місцевих податків і зборів, здійснювати перегляд розміру ставок місцевих податків і зборів або продовжувати дію попередніх рішень, що були прийняті.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так підпунктом «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України в редакції Закону України від 16.01.2020 № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» встановлено, що не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках. У попередній редакції підпункту «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України було встановлено, що не є об`єктом оподаткування об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Таким чином, застосування підпункту «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання таких обов`язкових умов:

- об`єктний склад: об`єкти нежитлової нерухомості.

- суб`єктний склад: суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу

- місце проведення діяльності: у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Отже, від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки звільняються, зокрема фізичні особи - підприємці, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27 серпня 2024 року у справі № 160/7228/24, від 25 лютого 2025 року у справі № 160/7225/24

Застосовуючи правову позицію сформовану Верховним Судом у постанові від 21.12.2022 у справі №520/4333/2020, суд першої інстанції вірно зазначив, що приписи підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчать про те, що законодавець у кожному підпункті (від «а до «л») передбачив чіткі умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню.

Аналіз пункту «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить, що однією з істотних умов для звільнення від оподаткування відповідно на підставі цього пункту є ознака місця здійснення діяльності власником нерухомого майна - в малій архітектурній формі та на ринку.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

В той же час враховуючи той факт, що позивач не має статусу фізичної особи-підприємця, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не мала у спірному періоді статусу суб`єкта господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках та відповідно не використовувала у підприємницькій діяльності вказані будівлі, а тому відсутні підстави для застосування до позивача преференції, передбаченої підпунктом «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, що, у свою чергу, призводить до наявності у власника обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах.

Вказані обставини вказують на те, що приймаючи оскаржене податкове повідомлення-рішення контролюючий орган діяв у спосіб, передбачений законодавством України, що виключає підстави для визнання протиправними та скасування оскаржених рішень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 08 жовтня 2025 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова