Справа № 240/15457/25
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/15457/25

категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 95ОДШБ, Третя особа: Міністерство оборони України, про визнання протиправною бездіяльность, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся Панов Леонід Володимирович в інтересах ОСОБА_1 з позовом про:

- визнання протиправними бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 9ОДШБ про розгляд рапорту та прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 зі списків особового складу Збройних Сил України;

- прийняття рішення про звільнення та виключення зі списків особового складу Збройних Сил.

Як зазначено в позові, Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . У листопаді 2024 року стан здоров`я матері Позивача, ОСОБА_2 , погіршився і відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №851082 їй була встановлена 2 група інвалідності. Згідно відомостей Державного реєстру актів цивільного стану Позивач не є єдиною дитиною ОСОБА_2 . У Позивача є рідний брат - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 2024 року проживає у Фінляндії та навчається у докторантурі Йівяскільського університету. Позивач вважає, що на підставі пункту "г" пункт 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" має право на звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснювати догляд за особою з інвалідністю 2 групи. В зв`язку з цим Позивач 21.01.2025 року звернувся із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 . В отриманій відповіді було відмовлено в задоволенні рапорту, а тому Позивач 13.03.2025 року повторно звернувся до Відповідача з аналогічним рапортом. Станом на день звернення до суду відповідь на вказаний рапорт не отримав. Таку бездіяльність вважає протиправною.

Ухвалою від 16.06.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Військової частини НОМЕР_1 95ОДШБ, 24.09.2025 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому підтверджує надходження 21.01.2025 року рапорту Позивача про його звільнення зі служби. Листом від 07.02.2025 року Позивача було повідомлено про результати розгляду його рапорту. У відзиві підтверджується надходження 19.03.2025 року рапорту Позивача від 13.03.2025 року. За результатами розгляду повторного рапорту Позивача було повідомлено листом від 22.04.2025 року. Представник Відповідача вважає, що Позивачем належним чином не підтверджено факту необхідності постійного стороннього догляду за матір`ю, ОСОБА_2 . На думку представника Відповідача, актом обстеження сімейного стану підтверджено наявність у ОСОБА_2 сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перебування ОСОБА_3 за кордоном не перешкоджає піклуватися за непрацездатними батьками. В зв`язку з цим, як зазначається у відзиві, відсутні підстави для звільнення Позивача з військової служби.

Крім того, на думку представника Відповідача, звільнення з військової служби відноситься до дискреційних повноважень військової частини, а не суду.

Представник Третьої особи, Міністерства оборони України, в поясненнях на відзив зазначив, що Позивач проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 , яка не входить до складу апарату Міністерства оборони України, а тому МО України не є учасником вказаних спірних відносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Позивач, ОСОБА_1 , є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 .

21.01.2025 Позивач звернувся до Відповідача із рапортом про звільнення з військової служби відповідно до вимог підпункту "г" пункт 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки його матір, ОСОБА_2 має статус особи інвалідністю 2 групи та потребує стороннього догляду.

Суд враховує, що Позивачем до свого рапорту надано докази на підтвердження наявності у його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статусу особи з інвалідністю 2 групи.

Листом від 07.02.2025 року Відповідач повідомив Позивача, що в задоволенні його рапорту відмовлено, так як долучена до рапорту копія довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №851082 не містить згадок про необхідність постійного стороннього догляду ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що Позивач 13.03.2025 року звернувся до Відповідача із рапортом про направлення звернення Військової частини НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо обстеження сімейного стану військовослужбовця. Одночасно Позивачем повторно був поданий рапорт про його звільнення з військової служби.

Листом від 22.04.2025 року Відповідач повідомив Позивача, що запит Військової частини НОМЕР_1 направлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо обстеження сімейного стану військовослужбовця. Одночасно Позивачу повторно було роз`яснено про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.

Вважаючи такі дії та бездіяльність Відповідача протиправними, Позивач звернувся до суду.

Суть спірних відносин між сторонами зведена виключно до правомірності дій та рішень Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапортів Позивача від 21.01.2025 року та від 13.03.2025 року.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частинами 1, 2ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Підстави та порядок звільнення військовослужбовців з військової служби під час мобілізації визначені правовими нормами статті 26 Закону №2232-XII.

Безспірно, згідно з приписами підпункту "г" пункт 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Як зазначено абзаці тринадцятому пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;

Суд враховує, що Позивачем до свого рапорту від 21.01.2025 року не було долучено Акту обстеження сімейного стану військовослужбовця, так як відомості про такий акт відсутній в переліку додатків до такого рапорту від 21.01.2025 року.

Як вже зазначалося судом, Відповідач за результатами розгляду рапорту Позивача від 21.01.2025 року листом від 07.02.2025 року повідомив Позивача, що в задоволенні його рапорту відмовлено, так як долучена до рапорту копія довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №851082 не містить згадок про необхідність постійного стороннього догляду ОСОБА_2 .

Таке рішення Відповідача узгоджується із вимогами Закону №2232-XII та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (надалі - Інструкція № 170).

Саме правовими нормами розділу "XII. Звільнення з військової служби" Інструкції №170 визначено алгоритм дій посадових осіб, зумовлених звільненням військовослужбовців з військової служби за відповідних підстав.

Так, приписами пункту 12.11 Інструкції № 170 прямо зазначено, що перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Суд погоджується з доводами Відповідача, наведеними в листі від 07.02.2025 року та у відзиві на позов, що пунктом 26 частини 5 додатку 19 до Інструкції № 170 до такого переліку документів для звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку з необхідністю догляду за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи, долучається акт обстеження сімейного стану військовослужбовця.

Одночасно суд вважає безпідставними доводи представника Позивача, наведені у позові, щодо необхідності при вирішенні спору врахувати правові норми пункту 14.10 цієї ж Інструкції № 170.

Правові норми пункту 14.10 цієї ж Інструкції № 170 як і весь розділ XIV регулюють особливості проходження військової служби та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період, а не відносини щодо звільнення з військової служби під час дії воєнного стану.

Більш того, як зазначено в пункті 14.10 Інструкції № 170, військовослужбовцям (крім військовослужбовців із числа осіб, яких умовно-достроково звільнено від відбування покарання на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, та військовослужбовців, які на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період були призвані з числа засуджених осіб, яких звільнено від відбування покарання з випробуванням), після їх звільнення з полону, за їх бажанням надається додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення тривалістю 90 календарних днів без поділу на частини (крім військовослужбовців, які висловили бажання звільнитися з військової служби після звільнення з полону).

Відкликання з додаткової відпустки після звільнення військовослужбовця з полону допускається виключно за його згодою.

Суд враховує, що представником Позивача до позову долучено копії двох рапортів Позивача від 13.03.2025 року.

Як зазначено в копії рапорту Позивача від 13.03.2025 року ( а.с.14), подання такого рапорту було зумовлено виключно необхідністю направлення звернення Військової частини НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо обстеження сімейного стану військовослужбовця.

Як зазначено в копії рапорту Позивача від 13.03.2025 року (а.с.23), подання такого рапорту було зумовлено бажанням звільнення Позивача з військової служби.

При цьому суд зазначає, що до вказаного рапорту Позивачем було долучено лише копію свідоцтва про народження та копію відповідної поштової квитанції.

Як вже зазначалося судом, листом від 22.04.2025 року Відповідач повідомив Позивача, що запит Військової частини НОМЕР_1 направлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо обстеження сімейного стану військовослужбовця. Одночасно Позивачу повторно було роз`яснено про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.

Суд враховує, що представником Позивача до позову долучено копію Акта обстеження сімейного стану Позивач як військовослужбовця. Вказаний акт не містить ні дати ні номера, але містить висновок, що у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є старший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16-21).

Такий висновок виключає наявність у Позивача права на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункт 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, так як у його матері наявні інші членів сім`ї першого ступеня споріднення, зобов`язані відповідно до закону її утримувати.

Суд вважає безпідставними доводи представника Позивача, наведені у позові, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2024 року проживає у Фінляндії та навчається у докторантурі Йівяскльського університету, що виключає можливість його догляду за ОСОБА_2 .

Представник Позивача не врахував, що відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Також відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні діти зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Тобто, конституційний обов`язок піклуватися та утримувати своїх непрацездатних батьків покладено на його працездатних дітей.

При цьому, виходячи з аналізу підпункту "г" пункт 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, проживання ОСОБА_3 (брата Позивача) за кордоном, не впливає на його обов`язок утримувати свою непрацездатну матір.

В контексті наведених норм та встановлених фактичних обставин, суд вважає обґрунтованими доводи Відповідача щодо того, що Позивач не надав доказів, що є єдиною працездатною особою, зобов`язаною відповідно до закону утримувати свою матір, що виключає його право на звільнення з військової служби під час воєнного стану в розумінні вимог підпункту "г" пункт 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що Відповідач, розглядаючи рапорти Позивача від 21.01.2025 року та від 13.03.2025 року, діяв обґрунтовано, в межах наданих повноважень та у відповідності до положень норм чинного законодавства.

З підстав викладеного, суд зазначає що вимоги заявлені Позивачем задоволенню не підлягають.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 95ОДШБ, Третя особа: Міністерство оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

07.10.25