Справа № 120/5668/25
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 жовтня 2025 р. Справа № 120/5668/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини про визнання протиправними дій, рішень та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини про визнання протиправними дій, рішень та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправними, на думку позивача, діями відповідача щодо: 1) не розгляду його скарги від 17.11.2024 щодо протиправності не надання відповіді на запит від 23.08.2024 направлений на електронну адресу сервісного центру МВС № 0541 об`єктивно, всебічно, та не перевіряння її доводів з цього приводу з використанням прав Уповноваженого; 2) не повернення скарги від 17.11.2024 після встановлення, що скарга не містить даних необхідних для прийняття обґрунтованого рішення (копії запиту) йому з відповідними роз`ясненнями протягом 5 днів; 3) не складання акту про відсутність вкладення до скарги від 17.11.2024 та не надіслання його примірника йому як кореспонденту; 4) повідомлення недостовірної інформацію про поновлення його права на інформацію у відповіді від 18.12.2024; 5) повідомлення недостовірної інформації у відповіді від 18.12.2024 про відсутність правових підстав для притягнення до адміністративної відповідальності винних посадових осіб; 6) не надання відповіді на його скаргу від 29.12.2024 про результати її розгляду, не задоволення вимог скарги; 7) не надання відповіді на його скаргу від 17.02.2025 про результати її розгляду, не задоволення вимог скарги; 8) надання недостовірної інформації у відповіді від 24.12.2024 на скаргу від 16.11.2024 про те, що його право поновлено; не притягнення до адміністративної відповідальності порушників (нескладання протоколу); 9) повідомлення листом від 24.12.2024 на його скаргу від 17.11.2024 недостовірної інформації про те, що звернення про корупційне правопорушення не надходило як і запит письмовий від 08.10.2024; не перевірення скарги на предмет неможливості надсилання електронних звернень та запитів; не притягнення винних до адміністративної відповідальності (не складено протокол); 10) повідомлення на його звернення від 31.12.2024 листом Відповідача від 28.01.2025 недостовірної інформацію про те, що будуть скеровані відповідні запити до уповноважених правоохоронних органів з метою з`ясування та уточнення інформації, викладеної ним у зверненні; не внесення станом на сьогодні в установленому порядку пропозиції щодо вдосконалення законодавства України у сфері захисту прав і свобод людини і громадянина (усіх дітей на території України) до уповноважених органів держави; 11) надсилання йому листом відповідача від 07.03.2025 на його запит від 02.03.2025 запитів про насильства над дітьми та за їх участю - умисне домашнє насильство ніби на виконання обіцянки від 28.01.2025; не надання запитуваної у запиті від 02.03.2025 інформації та обіцяної у листі від 28.01.2025; 12) не надання на його заяву від 19.03.2025 в законний, невідкладний та скорочений строк відповіді та її не розгляд, в ці ж строки; не задоволення вимог заяви.

Також позивач просить скасувати рішення (відповідь) від 18.12.2024 про розгляд його скарги від 17.11.2024; рішення (відповідь) на його скаргу від 29.12.2024; рішення (відповідь) на його скаргу від 17.02.2025; відповідь (рішення) від 24.12.2024 по скарзі від 16.11.2024; рішення (відповідь) від 24.12.2024 по скарзі від 17.11.2024; рішення (відповідь) від 28.01.2025 на його звернення від 31.12.2024; рішення (відповідь) від 07.03.2025 на його запит від 02.03.2025; рішення (відповідь) по заяві від 19.03.2025.

З метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 06.05.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом надання до суду належним чином засвідчених копій рішення (відповіді) на скаргу ОСОБА_1 від 29.12.2024, рішення (відповіді) на скаргу ОСОБА_1 від 17.02.2025, рішення (відповіді) по заяві ОСОБА_1 від 19.03.2025, або клопотання про їх витребування.

Позивач 09.05.2025 подав заяву про усунення недоліків позову, у якій заявив клопотання про витребування у відповідача належним чином засвідчених копій рішення (відповіді) на скаргу від 29.12.2024, рішення (відповіді) на скаргу від 17.02.2025, рішення (відповіді) по заяві від 19.03.2025.

Ухвалою від 14.05.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті та витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії рішення (відповіді) на скаргу ОСОБА_1 від 29.12.2024, рішення (відповіді) на скаргу ОСОБА_1 від 17.02.2025, рішення (відповіді) по заяві ОСОБА_1 від 19.03.2025.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує заявлені вимоги. По суті спору відповідач вказав, що 17.11.2024 від позивача надійшла скарга, у якій останній просив:

- встановити та притягнути в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП винних осіб до адміністративної відповідальності по статті 212-3 КУпАП за вчинені адміністративні правопорушення, викладені у зверненні;

- завчасно повідомити про направлення протоколів в суд відносно правопорушника для прийняття участі у розгляді справи у якості потерпілого;

- після притягнення до відповідальності вжити дієвих та доступних для обізнаності заходів по відновленню порушених прав на запитувану інформацію.

З метою з`ясування обставин, викладених у зазначеному вище листі Позивача, Відповідач листом від 13.12.2024 № 76870.4/К-46827.3/24/53 звернувся до начальника Територіального сервісного центру № 0541 ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях, в якому просив повторно розглянути запит Позивача від 16.08.2024 та надати Секретаріату копії відповідних документів.

Територіальний сервісний центр № 0541 ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях надав відповідь Відповідачу листом, який зареєстрований в Секретаріаті за вхідним № К-46827.3/24/22638.9 від 17.12.2024.

Відповідачем у відповідності до вимог статті 20 Закону України «Про звернення громадян» розглянуто скаргу Позивача від 17.11.2024 № 3 та листом від 18.12.2024 № 78085.4/К-46827.3/24/53 надано відповідь.

Відповідач зазначив, що за результатами розгляду звернення Позивача від 17.11.2024 №3 Секретаріатом було прийнято рішення про відкриття провадження, що підтверджується Службовою запискою від 09.12.2024 № 45.3/27425-24.

Про прийняте рішення про відкриття провадження у справі щодо порушення прав і свобод людини і громадянина Секретаріат повідомив Позивача листом від 10.12.2024 № 75620.4/К-46824.3/24/45.3.

В рамках відкритого провадження Відповідачем надіслано відповідний лист від 09.12.2024 № 75596.4/К-46824.3/24/45.3 на адресу Національного агентства з питань запобігання корупції, відповідь на який агентством надано листом від 20.12.2024 № 150-17/97582-24.

Ураховуючи викладене вище, листом від 24.12.2024 № 79404/К- 46824.3/24/45.3 Позивачу надано додаткову відповідь за результатами відкритого провадження про порушення прав і свобод людини і громадянина, строк проведення якого ані Законом України «Про звернення громадян», ані Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» не визначено.

Водночас, до Відповідача надійшла скарга Позивача № 2 від 16.11.2024, зареєстрована за вхідним № К-46822.3/24 від 03.12.2023.

Зазначеною вище скаргою Позивач просив Відповідача:

- встановити та притягнути в межах строків передбачених ст. 38 КУпАП винних осіб до адміністративної відповідальності по ст. 212 прим 3 КУпАП за вчинене адміністративне правопорушення викладене в зверненні або направити матеріли порушення до відповідних осіб (органів);

- завчасно повідомити про направлення протоколів в суд відносно правопорушника для прийняття участі в розгляді справи в якості потерпілого;

- після притягнення до відповідальності вжити дієвих та доступних для обізнаності заходів по відновленню порушених прав, викладених в зверненні долученому до даного (надання запитуваної інформації).

За результатами розгляду зазначеного вище звернення Позивача Секретаріатом було прийнято рішення про відкриття провадження, що підтверджується Службовою запискою від 09.12.2024 № 45.3/27428-24.

Про прийняте рішення про відкриття провадження у справі щодо порушення прав і свобод людини і громадянина Секретаріат повідомив Позивача листом від 09.12.2024 № 75352.4/К-46822.3/24/45.3.

В рамках відкритого провадження Відповідачем на адресу Державної прикордонної служби Україна надіслано лист від 09.12.2024 № 75595.4/К- 46822.3/24/45.3, відповідь на який Секретаріат отримав листом від 18.12.2024 № 19-87756/18/24-Вих.

За результатами відкритого провадження Позивача листом від 24.12.2024 № 79409.4/К-46822.3/24/45.3 повідомлено, що в межах здійснюваного провадження та за результатами перевірки встановлено, що запит позивача від 14.07.2024 повторно розглянутий, листом від 13.11.2024 Служба надала інформацію, відтак право на інформацію поновлене.

Завершення провадження підтверджується Службовою запискою від 24.12.2024 №45.3/28717-24.

До Відповідача надійшла скарга Позивача від 17.02.2025, зареєстрована в Секретаріаті за вхідним № К-12962.3/25 18.02.2025.

В зазначеній вище скарзі Позивач просив Відповідача:

- встановити та притягнути в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП винних осіб до адміністративної відповідальності по ст. 212-3 КУпАП за вчинені систематичні повторювані адміністративні правопорушення викладені в зверненні та умисне приховування наявної інформації (або факту про її відсутність);

- при перевірці врахувати результати попереднього відкритого провадження про порушення прав людини з даного приводу;

- завчасно повідомити про направлення протоколів в суд відносно правопорушника для прийняття участі в розгляді справи в якості потерпілого;

- після притягнення до відповідальності вжити дієвих та доступних для обізнаності заходів по відновленню порушених прав на запитувану інформацію та відповідь на запит.

Секретаріатом в рамках розгляду зазначеної вище скарги Позивача надіслано лист на адресу Сервісного центру МВС 6541 регіонального сервісного центру ГОД МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях від 26.02.2025 № 18623.4/К-12962.3/25/53.

Крім того, на підставі скарги Позивача від 17.02.2025 Відповідачем відкрито провадження про порушення прав і свобод людини і громадянина, що підтверджується Службовою запискою від 13.03.2025 № 53/6195-25.

Про відкриття провадження Відповідач повідомив Позивача листом від 13.03.2025 № 24080.4/К-12962.3/25/53.

На свій лист від 26.02.2025 № 18623.4/К-12962.3/25/53 Секретаріат отримав відповідь листом від 12.03.2025 № 31/30/6541-4044-2025 (вхідний № К-12962.3/25/5017.9 від 13.03.2025.

За результатами відкритого провадження з підстав розгляду скарги Позивача від 17.02.2025 (вхідний № К-12962.3/25 18.02.2025) Відповідач листом від 06.05.2025 №38894/К-12962.3/25/53 повідомив Позивача, зокрема, що 26.02.2025 року до Сервісного центру представником Уповноваженого направлено запит про надання роз`яснення по зазначеному питанню. Сервісним центром 13.03.2025 та 23.04.2025 року надано відповідь згідно з якою нормативними документами, що регламентують діяльність сервісних центрів МВС не передбачено здійснювати контроль за сплатою коштів між продавцем та покупцем при продажу транспортних засобів.

Завершення провадження за скаргою Позивача від 17.02.2025 підтверджується Службовою запискою від 08.05.2025 № 53/11377-25.

До Секретаріату надійшла скарга Позивача від 17.02.2025 «Про не повернення коштів на підставі рішення суду», яка зареєстрована за вхідним № К-12972.3/25 від 18.02.2025.

В зазначеній вище скарзі Позивач просив Відповідача:

- розібратись в межах трьох державних органів хто буде віддавати гроші відповідно до рішення суду;

- вжити законних заходів (якщо вони є) для виконання рішення суду та повернення йому грошей;

- якщо законно це не можливо, то зкинутись по 100 гривень кожному з тих хто не спроможний;

- у зв`язку з тим що Уповноважений безсилий щодо притягнення винних до відповідальності, гроші вернути без цього.

Листом від 03.03.2025 № 20128.4/К-12972.3/25/43.1 Секретаріат звернувся до Державної казначейської служби України, а також листом від 03.03.2025 № 20127.4/К-12972.3/25/43.1 до Державної судової адміністрації України.

Про направлення зазначених вище листів Відповідач повідомив Позивача листом від 03.03.2024 № 20176.4/К-12972.3/25/43.1.

На листи Секретаріату Державна казначейська служба України та Державна судова адміністрація України надали відповіді листами від 11.03.2025 № 11-06-01/5634 та від 13.03.2025 № 11-5081/25.

Отже, листом від 17.03.2025 № 24746.4/К- 12972.3/25/43.1 Секретаріат надав відповідь на скаргу Позивача від 17.02.2025.

Відповідач зазначає, що до Секретаріату надійшов інформаційний запит Позивача від 02.03.2025, зареєстрований за вхідним № 362.13/25/31 від 03.03.2025.

Секретаріат листом від 07.03.2025 № 01.06/311.14/362.13/25/31 надав відповідь на запит Позивача від 02.03.2025.

Підсумовуючи, відповідач зазначив, що під час розгляду всіх заяв Позивача Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації».

За наведених обставин представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із зверненнями в порядку Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Однак, на його думку, відповідач при розгляді звернень протиправно порушив його конституційні та законні права як запитувача інформації, тому з метою відновлення вказаних прав, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України від 02.10.96 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі Закон № 393/96-ВР).

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 393/96-ВР, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно з положеннями ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За приписами ч. 1, 2 ст. 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Отже, у разі надходження до органу звернення громадянина, відповідний орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені у цьому зверненні обставини та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення. Це закономірно означає, що орган, до якого відбулося звернення, зобов`язаний надати мотивовану та обґрунтовану відповідь або прийняти рішення про відмову у задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні, скарзі).

Згідно із статтею 1 Закону України від 20.03.2020 № 776/97 "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" (далі - Закон № 776/97) парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 4 Закон № 776/97 визначено Правовий статус Уповноваженого.

Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України.

Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Частинами першою, другою статті десятої Закону № 776/97 встановлено, що для забезпечення діяльності Уповноваженого утворюється секретаріат, який є юридичною особою, має свій рахунок у банку та печатку встановленого зразка. Структура секретаріату, розподіл обов`язків та інші питання щодо організації його роботи регулюються Положенням про секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Положення). На працівників секретаріату поширюється дія Закону України "Про державну службу". Положення та кошторис секретаріату затверджуються Уповноваженим у межах кошторису витрат, пов`язаних із діяльністю Уповноваженого. Призначення на посаду та звільнення працівників секретаріату здійснюються Уповноваженим.

Основні завдання Секретаріату Уповноваженого визначені в Положенні про Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 14 жовтня 2022 року 79.15/22 (далі - Положення № 79.15/22).

Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення №79.15/22 основним завданням Секретаріату є забезпечення діяльності Уповноваженого з метою здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захисту прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі.

На Секретаріат покладено завдання з організаційного, правового (юридичного), науково-консультативного, інформаційно-аналітичного, науково-експертного, контрольно-ревізійного, матеріально-технічного, фінансового, а також іншого забезпечення діяльності Уповноваженого в межах чинного законодавства України.

В розділі 3 Положення № 79.15/22 наведено перелік функціональних обов`язків, які здійснює Секретаріат відповідно до покладених на нього завдань та розподілу обов`язків між працівниками для забезпечення діяльності Уповноваженого, до яких, окрім іншого, віднесено здійснення моніторингу додержання конституційних прав i свобод людини i громадянина, надає пропозиції Уповноваженому щодо забезпечення прав i свобод людини.

За обставин справи, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із Скаргою №3 від 17.11.2024 про порушення ЗУ "Про доступ до публічної інформації" та ст.ст. 32, 40 Конституції України (далі - Скарга №3) (Том 1 а.с. 150).

Скарга №3 зареєстрована в Секретаріаті Уповноваженого за вх. № К-46827.3/24 від 03.12.2024.

Відповідно до Скарги №3 заявник вказав, що Сервісним центром МВС 0541 було отримано його письмовий запит від 16.08.2024 про доступ до інформації про його особу та діяльність вказаного органу. Листом від 23.08.2024 у відповідь на запит йому повідомлено про необхідність звернення до іншого центру № 6541.

Отже, заявник у Скарзі вказує на порушення Сервісним центром закону щодо не направлення його запиту до належного розпорядника.

Надалі у Скарзі №3 її автор повідомляє, що 23.08.2024 він звернувся з цим же запитом до рекомендованого органу, однак відповіді не отримав, чим порушені його права на отримання запитуваної інформації.

З огляду на вищевикладене, Позивач у скарзі просив:

1. Встановити та притягнути в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП, винних осіб до адміністративної відповідальності по статті 212-3 КУпАП за вчинені адміністративні правопорушення, викладені в зверненні;

2. Завчасно повідомити його про направлення протоколів в суд відносно правопорушника для прийняття участі у розгляді справи у якості потерпілого;

3. Після притягнення до відповідальності вжити дієвих та доступних для обізнаності заявника заходів по відновленню порушених прав на запитувану інформацію та відповідь на запит.

З метою з`ясування обставин, викладених у скарзі Позивача, Відповідач листом від 13.12.2024 № 76870.4/К-46827.3/24/53 звернувся до начальника Територіального сервісного центру № 0541 ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях, в якому, повідомив, що заявник звертався із запитом на отримання публічної інформації, в якому серед іншого просив надати копії документів, що підтверджують продаж рухомого майна. Із наданою ТСЦ відповіддю автор звернення не погоджується. Представник Уповноваженого роз`яснив, що згідно з вимогами ЗУ "Про доступ до публічної інформації" визначено право кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

З огляду на зазначене вище, на підставі ст. 101 Конституції України, статей 13, 17, 22 ЗУ "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини", статті 17 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" Представник Уповноваженого вказав на необхідність повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 16.08.2024 відповідно до вимог Закону та роз`яснень, а також надати Секретаріату копії відповідних документів (Том 1 а.с. 158-159).

Територіальний сервісний центр № 0541 ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях листом, який зареєстрований в Секретаріаті за вхідним № К-46827.3/24/22638.9 від 17.12.2024, надав Відповідачу відповідь про повторний розгляд запиту ОСОБА_1 (Том 1 а.с. 160). Зокрема, запитувачу надана інформація з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про перереєстрацію його транспортного засобу та на виконання ч. 3 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" вказаний запит направлено за належністю для опрацювання в ТСЦ № 6541 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (а.с. 161-166 т.1).

Відповідач листом від 18.12.2024 № 78085.4/К-46827.3/24/53 надав відповідь Позивачу щодо розгляду його скарги № 3 від 17.11.2024 з приводу можливого порушення посадовими особами Територіального сервісного центру № 0541 ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" (Том 1 а.с. 167-168).

Так, за змістом відповіді від 18.12.2024 Представник Уповноваженого повідомив позивача, що за його скаргою №3, з метою повного та всебічного з`ясування обставин направлено відповідний запит. Згідно з отриманою 17.12.2024 інформацією встановлено, що запит повторно розглянутий, відповідь надіслана за зазначеною у запиті адресою. Отже, право на інформацію поновлене (а.с. 167 т. 1).

Щодо звернення позивача 23.08.2024 із запитом на електронну адресу та не отримання відповіді на нього, то у листі йдеться, що оскільки до скарги №3 не долучено копію запиту, це унеможливлює встановлення порушення права Позивача на інформацію та норм права, якими регулюється розгляд запиту.

Тож, матеріалів скарги недостатньо щоб констатувати факт порушення права позивача на інформацію.

З приводу порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, складання відповідного протоколу, то у листі Відповідача від 18.12.2024 окреслено, що ці питання належать до дискреційних повноважень Уповноваженого, що підтверджується судовою практикою (справа №620/3056/19, справа №826/12387/18, справа №640/5681/19).

Крім того, у листі зазначено, що вжиття заходів реагування Уповноваженим або його представниками, повинно бути вмотивованим та ґрунтуватись на відповідних доказових відомостях. Тому, правові підстави для вжиття заходів реагування за скаргою від 17.11.2024 відсутні.

Оскаржуючи дії відповідача в частині об`єктивного розгляду його скарги №3, позивач у позові акцентує, що він не отримав відповіді на свій запит від 23.08.2024, направлений на електронну адресу сервісного центру МВС №0541, що вказує на неповноту досліджених доводів заявника; в порушення частини 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" відповідач не повернув скаргу, встановивши, що така не містить даних для прийняття обґрунтованого рішення (копії запиту) з відповідним роз`ясненням на протязі 5-ти днів; в порушення п. 50 Інструкції з діловодства від 19.05.2023 в Секретаріаті, відповідач не склав Акт про відсутність вкладення до скарги (необхідність звернення до іншого центру №6541) та не надіслав його примірник позивачу як кореспонденту; позивач також заперечує поновлення його права на інформацію, оскільки відсутня запитувана інформація про отримання ним коштів в розмірі 48 000грн, від кого, чим підтверджується; окремо Позивач не погоджується з відсутністю правових підстав для притягнення до адміністративної відповідальності винних посадових осіб, оскільки Відповідачем встановлено порушення Закону внаслідок чого запит розглядався повторно, який не був розглянутий первинно.

Оцінюючи наведені доводи суд зазначає, що відповідно до п. 50 Інструкції з діловодства в Секретаріаті Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженої Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 19 травня 2023 року № 53.15/23, конверти зберігаються і додаються до документів у разі, коли лише за конвертом можна встановити адресу відправника, час відправлення та одержання документа або у конверті відсутні окремі документи чи встановлено невідповідність номерів документів номерам, зазначеним на конверті, а також адресні ярлики рекомендованих конвертів і пакетів.

У разі відсутності додатків, зазначених у документі, або окремих аркушів, а також за наявності помилок в оформленні документа, що унеможливлює його виконання (відсутність підпису, відбитка печатки, грифу затвердження тощо), документ не реєструється і повертається відправникові із зазначенням причини повернення або йому повідомляється про повернення документа телефоном.

У разі пошкодження конверта робиться відповідна відмітка у поштовому реєстрі.

У разі відсутності, нецілісності вкладень внаслідок пошкодження конверта, упакування, що призвело до неможливості прочитання тексту документа, складається акт у двох примірниках, один з яких надсилається кореспонденту, а інший зберігається у службі діловодства.

Із наведеного слідує, що складання акту передбачено у разі відсутності, нецілісності вкладень внаслідок пошкодження конверта, упакування, що призвело до неможливості прочитання тексту документа. Однак суд встановив, що скарга позивача від 17.11.2024 була надіслана електронною поштою із використанням кваліфікаційного електронного підпису (Том 1 а.с. 69), тому у відповідача були відсутні підстави для складання акту.

З приводу протиправних дій відповідача щодо не повернення скарги від 17.11.2024 після встановлення, що скарга не містить даних необхідних для прийняття обґрунтованого рішення (копії запиту) йому з відповідними роз`ясненнями протягом 5 днів.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Тобто, вказаний припис встановлює наступні обов`язки: пересилання звернення за належністю відповідному органу, якщо порушенні у зверненні питання не входять до повноважень органу державної влади або повернення звернення з відповідними роз`ясненнями, якщо останнє не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення.

Водночас, ч. 7 ст. 5 Закону України "Про звернення громадян" містить вимоги до звернення громадян. Так, у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Оглянувши скаргу позивача, суд встановив, що вона містить обов`язкові дані, передбачені ч. 7 ст. 5 Закону № 393/96-ВР, тому у відповідача були відсутні підстави для повернення скарги.

До того ж, наведена норма ч. 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" обумовлює випадок, коли звернення не містить даних. Натомість, у спірному випадку, звернення запитувача містило кілька питань, зокрема щодо дій ТСЦ 0541, яке відповідач опрацював та розглянув. Щодо іншого, яке не могло бути розглянутим через відсутність доказів, відповідачем роз`яснено позивачу про підстави неможливості розгляду.

Також, суд зазначає, що відповідно до листа ТСЦ № 0541 ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях від 14.12.2024 "Про надання інформації", розглянувши лист представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 13.12.2024 №76870.4/К46827.3/24/53 щодо повторного розгляду запиту, позивача повідомлено про направлення такого до належного розпорядника ТСЦ №6541, за вих від 14.12.2024 №31/31/0541/35-зі-33-2024 (а.с. 163, т. 1). До листа приєднанні докази перенаправлення інформаційного запиту ОСОБА_1 електронним зв`язком та поштовим відправленням УкрпоштаЕкспрес згрупованих відправлень список №44 від 14.12.2024 (а.с. 164-166, 169-170 т. 1).

Отже, скарга позивача від 17.11.2024 була розглянута у термін не більше одного місяця від дня її надходження, надано відповідь по суті звернення за підписом уповноваженої особи, що узгоджується з вимогами статей 15, 20 Закону України "Про звернення громадян" та зазначено про можливість оскарження відповіді, в порядку визначеному статтею 16 Закон України "Про звернення громадян".

При цьому незгода позивача зі змістом наданої відповіді не може бути підставою для звинувачень у неналежному розгляді скарги, а тим більше у бездіяльності з приводу її розгляду.

Також із матеріалами справи суд установив що позивач звернувся із Інформаційним запитом №3 від 21.12.2024 до ТСЦ №6541, за змістом якого він повторно звертається із запитом щодо продажу ним майна (а.с. 63 т. 1).

Листом від 28.12.2024 Регіональний сервісний центр ГСЦ в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (Філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний центр МВС №6541 "Про розгляд звернення" надав відповідь (а.с. 64 т. 1).

Стосовно заперечень позивача щодо не притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, суд зазначає, що застосування відповідних заходів реагування, зокрема у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності, є правом, а не обов`язком Уповноваженого ВРУ, а визначення найбільш доцільного та ефективного з числа можливих належить безпосередньо до його дискреційних повноважень, що реалізуються ним на власний розсуд шляхом обрання з кількох юридично допустимих заходів того, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Відповідно до позовної заяви Позивач стверджує, що Відповідач отримав його скаргу від 29.12.2024. Відповіді про результати її розгляду він не отримав, а якщо її було надіслано та рішення по скарзі прийнято, то, на думку позивача, вона не відповідає закону, оскільки його законні вимоги не задоволено. Аналогічний зміст доводів позивач зазначає стосовно його скарги від 19.03.2025.

Відповідач у відзиві вказує, що за результатами перевірки відомостей щодо реєстрації документів у СЕД встановлено, що інформація про надходження та реєстрацію звернень позивача від 29.12.2024 та від 19.03.2025 - відсутня.

В підтвердження зазначеному, відповідач надав витяг із системи електронного документообігу, у якому відсутні відомості про реєстрацію звернень позивача від 29.12.2024 та від 19.03.2025 (Том 2 а.с. 52).

Суд зазначає, що відповідно до п. 55 Інструкції з діловодства в Секретаріаті Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженої Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 19 травня 2023 року № 53.15/23, вхідні, внутрішні, вихідні, інші документи незалежно від форми їх створення, підготовлені в Секретаріаті, реєструються в системі електронного документообігу.

Покликання позивача, що діями відповідача порушується його право на отримання відповіді, не знайшли свого підтвердження, оскільки здобутими в матеріалах справи доказами не доводиться направлення вказаних звернень позивача від 29.12.2024 та від 19.03.2025 до відповідача (а.с. 34-35т.1., а.с. 65-66 т.1).

Отже, оскільки Відповідач надав докази, які вказують на те, що заяви позивача не надходили та не зареєстровані, тому у нього і не виникав обов`язок щодо розгляду цих звернень.

З огляду на вищевикладене, вимоги Позивача про визнання протиправними дій Відповідача щодо не надання відповіді на його скарги від 29.12.2024 та від 19.03.2025 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Водночас, позивач вказує про протиправність дій відповідача щодо не надання відповіді на його скаргу від 17.02.2025.

Так, до відповідача надійшла скарга Позивача від 17.02.2025, зареєстрована в Секретаріаті за вхідним № К-12962.3/25 18.02.2025 (Том 1 а.с. 236-237).

В зазначеній скарзі Позивач просив Відповідача:

- встановити та притягнути в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП винних осіб до адміністративної відповідальності по ст. 212-3 КУпАП за вчинені систематичні повторювані адміністративні правопорушення викладені в зверненні та умисне приховування інформації наявної інформації (або факту про її відсутність);

- при перевірці врахувати результати попереднього відкритого провадження про порушення прав людини з даного приводу;

- завчасно повідомити про направлення протоколів в суд відносно правопорушника для прийняття участі в розгляді справи в якості потерпілого;

- після притягнення до відповідальності вжити дієвих та доступних для обізнаності заходів по відновленню порушених прав на запитувану інформацію та відповідь на запит.

Секретаріатом в рамках розгляду вказаної скарги позивача надіслано лист на адресу Сервісного центру МВС 6541 регіонального сервісного центру ГОД МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях від 26.02.2025 № 18623.4/К-12962.3/25/53 (Том 1 а.с. 241-242).

Крім того, на підставі скарги позивача від 17.02.2025 відповідачем відкрито провадження про порушення прав і свобод людини і громадянина, що підтверджується Службовою запискою від 13.03.2025 № 53/6195-25 (Том 1 а.с. 243).

Про відкриття провадження відповідач повідомив позивача листом від 13.03.2025 № 24080.4/К-12962.3/25/53 шляхом направлення відповіді на поштову адресу позивача. Зазначено, що враховуючи необхідність здійснення додаткових заходів контролю, подальший розгляд звернення буде здійснено у межах провадження відповідно до Положення про порядок здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у справах про порушення прав і свобод людини і громадянина, затвердженого наказом Уповноваженого (Том 1 а.с. 244-245).

За результатами відкритого провадження з підстав розгляду скарги Позивача від 17.02.2025 (вхідний № К-12962.3/25 18.02.2025) відповідач листом від 06.05.2025 № 38894/К-12962.3/25/53 повідомив позивача, зокрема, що 26.02.2025 року до Сервісного центру представником Уповноваженого направлено запит про надання роз`яснення по зазначеному питанню. Сервісним центром 13.03.2025 та 23.04.2025 року надано відповідь згідно з якою нормативними документами, що регламентують діяльність сервісних центрів МВС не передбачено здійснювати контроль за сплатою коштів між продавцем та покупцем при продажу транспортних засобів (Том 2 а.с. 12-13).

Завершення провадження за скаргою позивача від 17.02.2025 підтверджується Службовою запискою від 08.05.2025 № 53/11377-25 (Том 2 а.с. 17).

Суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Відтак, з метою всебічного з`ясування обставин справи було відкрито провадження про порушення прав і свобод людини і громадянина, про що позивача було повідомлено листом від 13.03.2025 та за результатами проведеного провадження надано обґрунтовану відповідь від 06.05.2025.

Отже, звернення позивача від 17.02.2025 розглянуто відповідно до вимог Закон України "Про звернення громадян", позивачу надана змістовна та обґрунтована відповідь, роз`яснено можливість і порядок її оскарження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в цьому випадку відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про звернення громадян", а тому відсутні підстави в цій частині для визнання його дій неправомірними та зобов`язання поновити порушені права позивача.

У позовній заяві позивач вказує про надання недостовірної інформації у відповіді від 24.12.2024 на скаргу від 16.11.2024 про те, що його право поновлено; не притягнення до адміністративної відповідальності порушників (нескладання протоколу).

Так, ОСОБА_1 16.11.2024 звернувся до відповідача із скаргою (Том 1 а.с. 213), у якій просив:

- встановити та притягнути в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП винних осіб до адміністративної відповідальності по ст. 212 прим 3 КУпАП за вчинене адміністративне правопорушення викладені в зверненні або направити матеріали порушення до відповідних осіб (органів);

- завчасно повідомити про направлення протоколів в суд відносно правопорушника для прийняття участі в розгляді справи в якості потерпілого;

- після притягнення до відповідальності вжити дієвих та доступних для обізнаності заходів по відновленню порушених прав, викладених в зверненні долученому до даного (надання запитуваної інформації).

У відповіді від 24.12.2024 № 79409.4/К-46822.3/24/45.3 відповідач зазначив, що в межах здійснюваного провадження та за результатами перевірки встановлено, що запит від 14.07.2024 повторно розглянутий, листом від 13.12.2024 Служба надала інформацію, відтак право позивача на інформацію поновлене.

Підстав для вжиття додаткових заходів реагування за скаргою від 16.11.2024 не встановлено (Том 1 а.с. 230-231).

Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що звернення позивача повторно розглянуто Адміністрацією Державної прикордонної служби України та листом від 13.12.2024 надана змістовна та обґрунтована відповідь, відповідно до якої його право на інформацію поновлено (Том 1 а.с. 228-229).

Враховуючи викладене, суд вважає, що в цьому випадку відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про звернення громадян", а тому відсутні підстави в цій частині для визнання його дій неправомірними та зобов`язання поновити порушені права позивача.

В свою чергу, наведені позивачем у позовній заяві доводи про надання недостовірної інформації у відповіді свідчить лише про незадоволення позивача зі змістом отриманої на свій запит відповіддю, що не є тотожним неналежному розгляду запиту.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій щодо не притягнення до адміністративної відповідальності порушників (нескладання протоколу), суд вказує таке.

У статті 101 Конституції України передбачено, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина здійснює Уповноважений.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує, зокрема, за зверненнями громадян України.

Необхідно зазначити, що відповідно до статті 4 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Тобто Уповноважений не підміняє функцій та повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю або суду.

Поняття "дискреція" при розгляді Уповноваженим звернень громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, охоплює його повноваження (права і обов`язки), визначені статтею 13 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" та полягає у врахуванні й оцінці наведених у зверненні обставин та прийнятті Уповноваженим відповідно до частини третьої статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" рішення про: відкриття провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; роз`яснення заходів, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; направлення звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; відмову в розгляді звернення.

Механізм здійснення провадження у справах про порушення прав та свобод людини і громадянина врегульовано Порядком здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у справах про порушення прав і свобод людини і громадянина, затвердженим наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 10.03.2023 року № 30.15/23 (далі - Порядок № 30.15/23).

Так, відповідно до пункту 1.3. Порядку № 30.15/23 провадження Уповноваженого - це сукупність ужитих заходів, які застосовуються з метою забезпечення здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захисту прав кожного на території України і в межах її юрисдикції, запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню.

Згідно із п. 3.6 Порядку № 30.15/23, при здійсненні провадження, у разі виявлення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 188-39, 188-40 та 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, представниками Уповноваженого та/або уповноваженими особами Секретаріату складаються протоколи про адміністративні правопорушення.

Оформлення протоколів та матеріалів про адміністративні правопорушення здійснюється відповідно до затвердженого у Секретаріаті окремо визначеного порядку.

Отже, складання протоколу є механізмом, необхідність застосування якого визначають уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого або представники Уповноваженого, враховуючи обставини справи в кожному випадку окремо.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року у справі № 640/5681/19 (адміністративне провадження К/9901/33907/19) визначено, що зобов`язання Омбудсмена в межах повноважень вирішити питання щодо реалізації повноважень, передбачених пунктами 11, 12, 14 частини першої статті 13 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини", а також притягнення винних працівників до відповідальності буде втручанням у дискреційні повноваження Омбудсмена.

Отже, застосування відповідних заходів реагування, зокрема у вигляді складання протоколу про адміністративне правопорушення, є правом, а не обов`язком Уповноваженого, а визначення ним найбільш доцільного та ефективного заходу реагування в конкретній ситуації належить безпосередньо до його дискреційних повноважень, що реалізуються Уповноваженим на власний розсуд шляхом обрання з кількох юридично допустимих заходів саме того, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Як встановлено судом, при розгляді звернення позивача від 16.11.2024, Уповноважений у листі від 24.12.2024 дійшов висновку, що підстави для вжиття додаткових заходів реагування відносно посадових осіб Державної прикордонної служби України відсутні.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо не складення протоколу про адміністративне правопорушення на винну особу та зобов`язання відповідача вчинити такі дії є такими, що задоволенню не підлягають, оскільки входить до дискреційних повноважень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Водночас, позивач оскаржує дії відповідача щодо повідомлення листом від 24.12.2024 на його скаргу від 17.11.2024 недостовірної інформації про те, що його звернення про корупційне правопорушення не надходило як і запит письмовий від 08.10.2024; не перевірення скарги на предмет неможливості надсилання електронних звернень та запитів; не притягнення винних до адміністративної відповідальності (не складено протокол);

За результатами розгляду звернення позивача від 17.11.2024 № 3, зареєстрованого за № К-46824.3/24 від 03.12.2024 (Том 1 а.с. 176) Секретаріатом було прийнято рішення про відкриття провадження, що підтверджується Службовою запискою від 09.12.2024 № 45.3/27425-24 (Том 1 а.с. 199).

Про прийняте рішення про відкриття провадження у справі щодо порушення прав і свобод людини і громадянина Секретаріат повідомив Позивача листом від 10.12.2024 № 75620.4/К-46824.3/24/45.3 (Том 1 а.с. 202).

В рамках відкритого провадження відповідачем надіслано відповідний лист від 09.12.2024 № 75596.4/К-46824.3/24/45.3 на адресу Національного агентства з питань запобігання корупції (Том 1 а.с. 200), відповідь на який агентством надано листом від 20.12.2024 № 150-17/97582-24 (Том 1 а.с. 204-205).

Відповідач листом від 24.12.2024 за № 79404.4/К-46824.3/24/45.3 повідомив позивача, що в межах здійснюваного провадження та за результатами перевірки НАЗК, ані звернення про корупційне правопорушення працівників Вінницького окружного адміністративного суду, що за твердженням позивача направлялось до НАЗК "на офіційному сайті НАЗК через вкладку "куди повідомити про корупцію", ані запит на інформацію від 08.10.2024 до НАЗК не надходили та, відповідно, не розглядались. Разом з тим НАЗК листом від 17.12.2024 надало відповідь на запит від 08.10.2024 (Том 1 а.с. 208).

Суд зауважує, що скарга позивача розглянута відповідно до вимог Закон України "Про звернення громадян", позивачу надана змістовна та обґрунтована відповідь, роз`яснено можливість і порядок її оскарження, а тому відсутні підстави в цій частині для визнання дій відповідача неправомірними та зобов`язання поновити порушені права позивача.

Фактична незгода позивача зі змістом відповіді від 24.12.2024 за № 79404.4/К-46824.3/24/45.3 не може свідчити про порушення вимог Закону України "Про звернення громадян".

Також, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо повідомлення на його звернення від 31.12.2024 недостовірної інформації у листі від 28.01.2025, оскільки позивач знову вказує про незгоду із наданою відповіддю, а не про порушення відповідачем Закону України "Про звернення громадян".

Відповідач у своїй відповіді зазначив, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини", сферою застосування Закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами.

Із змісту звернення Відповідачем не встановлено жодних порушень органами державної влади, органами місцевого самоврядування або їх посадовими та службовими особами щодо Позивача (Том 1 а.с. 10).

Також, позивач подав запит від 02.03.2025, у якому просив надати інформацію:

- чи було скеровано вказані запити до правоохоронних органів якщо ні, то чому і коли буде скеровано та яким саме відповідальним працівником (виконавцем)?

- якщо було скеровано, то надати копії усіх вищевказаних скерованих запитів та відповідей, отриманих на такі запити, засвідчені належним чином Том 2 а.с. 43).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

На виконання положення вказаного Закону, Відповідач листом від 07.03.2025 № 01.06/311.14/362.13/25/31 надав Позивачу належним чином засвідчені копії запитів, скерованих за зверненням позивача до уповноважених правоохоронних органів (Том 2 а.с. 46-51).

Відтак, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки відповідач у встановлені строки надав позивачу відповідь на його запит, а незгода позивача із повнотою відповіді є суб`єктивним сприйняттям позивача.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач під час розгляду звернень та запиту позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини", "Про звернення громадян", "Про доступ до публічної інформації".

Тому, у зв`язку із наданням Відповідачем правомірних відповідей на звернення та запит Позивача, відсутні підстави для задоволення вимог, заявлених в прохальній частині позову п.п.1-12 ч. 1 (про визнання протиправними діяння Відповідача).

Як наслідок, відсутні й підстави для задоволення позовних вимог в частині, що стосуються вимог зобов`язального характеру (частина 3 п.п. 1-12 прохальної частини позовної заяви).

Щодо вимог в частині скасування рішення (відповіді) від 18.12.2024 про розгляд скарги від 17.11.2024; рішення (відповіді) на скаргу від 29.12.2024; рішення (відповіді) на скаргу від 17.02.2025; відповіді (рішення) від 24.12.2024 по скарзі від 16.11.2024; рішення (відповіді) від 24.12.2024 по скарзі від 17.11.2024; рішення (відповіді) від 28.01.2025 на звернення від 31.12.2024; рішення (відповіді) від 07.03.2025 на запит від 02.03.2025; рішення (відповіді) по заяві від 19.03.2025.

Верховний Суд у постанові від 15.12.2021 у справі № 1840/2970/18 зазначив, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Спір у цій справі пов`язаний із незгодою позивача зі змістом наданої йому відповіді. Своєю чергою, лист відповідь має інформативний характер та не є рішенням суб`єкта владних повноважень в контексті положень статті 4 КАС України.

За визначенням пункту 19 статті 4 КАС України, рішенням суб`єкта владних повноважень є індивідуальний акт, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, з огляду на зміст вказаних листів слідує, що вони за своєю суттю є відповідями на звернення позивача, а не рішеннями, тому вони не можуть бути скасованими.

Поряд із цим, надаючи оцінку діям Відповідача, вчинених на виконання наведених вище приписів при розгляді звернень Позивача, суд дійшов висновку про їх правомірність, тому заявлені вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Щодо клопотання позивача про винесення окремої ухвали суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1-3 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Тобто постановлення окремої ухвали можливе виключно за ініціативою суду, воно є правом, а не обов`язком суду, і реалізація такого права безпосередньо пов`язана з виявленням судом саме під час розгляду справи порушення закону. Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення. Окрема ухвала є й реакцією на ті порушення, що не усуваються рішенням.

Оцінюючи доводи позивача з приводу наявності передбачених наведеними нормами підстав для постановлення окремої ухвали, суд під час розгляду цієї справи будь-яких обставин, що могли б бути підставою для винесення окремої ухвали, не встановив, тому клопотання не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Оскільки в задоволенні вимог відмовлено, судові витрати в силу положень статті 139 КАС України не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

В задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради з прав людини (код ЄДРПОУ - 21661556, вул. Інститутська, 21/8, м. Київ, 01008).

Повне судове рішення складено 06.10.2025.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна