Справа № 140/7265/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року ЛуцькСправа № 140/7265/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІТСТОП» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІТСТОП» (далі ТОВ «ПІТСТОП», товариство, позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі митний орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000074/2 від 21.02.2025; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Волинської митниці №UA205140/2025/000462.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання контракту №D-P-102-17 від 16.02.2016 укладено між ТОВ «ПІТСТОП» та компанією «Denckermann Sp. z o. o.» (Республіка Польща), з метою митного оформлення імпортованого товару (вартість якого була визначена із застосуванням основного методу: за ціною договору) позивач подав до митного посту «Луцьк» Волинської митниці пакет документів, однак митний орган повідомив, що подані документи містять розбіжності, а тому запропонував декларанту надати додаткові документи, а саме 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) транспортні (перевізні) документи; 3) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг (за наявності оплати); 4) банківські платіжні документи, що стосуються товару; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів.

Декларантом позивача 12.12.2024 було додатково подано відповідачу прайс-лист до інвойсу №2025/FVE/G/000034 від 17.02.2025, однак відповідач 21.02.2025 відповідач відмовив позивачу у митному оформленні товарів №4 та №12, визначивши їхню вартість за резервним методом згідно зі статті 64 Митного кодексу України (далі МК України), та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000074/2 та склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/000462.

Звертає увагу суду на ту обставину, що за МД №25UA54U7 від 21.02.2025, одним транспортним засобом, одночасно та разом з товарами, що зазнали коригування, позивач на митну територію України завозив і товари №№1-3, 5-11, 13-25. Товари №4 та №12 завозились на митну територію України за тим самим ЗЕД контрактом, тим самим рахунком-фактурою, тим самим експедитором, послуги якого оформлені тими ж договором, заявкою та довідкою про вартість.

Відповідач фактично погодився з тим, що митна вартість товарів №№1-3, 5-11, 13-25, яка була визначена позивачем на підставі тих самих документів, є правильною і не викликає в митного органу сумнівів, як правильними і безсумнівними ним визнано і документи, подані на підтвердження митної вартості Товарів №№1-3, 5-11, 13-25. Митна вартість цих товарів не була скоригована, зауважень щодо документального підтвердження вартості перевезення товарів №№1-3, 5-11, 13-25 митним органом не висловлено.

Щодо перевізника ФОП ОСОБА_1 вказує, що ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» надавало ТОВ «ПІТСТОП» послуги на підставі договору на транспортно-експедиторське обслуговування №GRC-012386 від 01.10.2019.

У ланцюжку перевезення оспорюваного товару експедитором є ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА», клієнтом ТОВ «ЛЕОБРО», а перевізником ФОП ОСОБА_2 . При цьому між ТОВ «ЛЕОБРО» та ФОП ОСОБА_2 прямих правовідносин (укладеного договору на перевезення) не має. ФОП ОСОБА_2 був залучений до виконання перевезення ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА», що підтверджується договором транспортного перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-026451 від 18.02.2025.

Відповідач також хибно стверджує, що відповідно до довідки про транспорті витрати №137384 від 19.02.2025 вартість навантажувально-розвантажувальних робіт включена у вартість перевезення, при цьому вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості.

Так у довідці про транспортні витрати №137384, що видана 19.02.2025 ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА», відсутня вказівка щодо включення у вартість перевезення вартості навантажувально-розвантажувальних робіт, а тому така підстава для коригування митної вартості товарів №4 та №12 є надуманою і не відповідає дійсності.

Також відповідач зазначає про відсутність у довідці про транспортні витрати інформації по маршруту транспортування товару Варшава (Польща) місце розвантаження (Струмівка, Волинська область).

ТОВ «ПІТСТОП» зазначає, що жоден чинний нормативно-правовий акт не визначає форми та вимог до довідки про транспортні витрати. Відтак, ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» мало право вказати в довідці виключно відомості про вартість послуг до кордону України (ті, які включаються в митну вартість товару та відображаються у відповідній графі ДМВ).

Позивач вважає безпідставним висновок Волинської митниці, що однією з причин для коригування митної вартості товарів №4 та №12 є те, що згідно заявки №DSV000137384 від 18.02.2025 вартість послуг становить 1200 євро, що суперечить вартості транспортних послуг, зазначених в графі 20 ДМВ 26 079,66 грн; числового розрахунку для підтвердження заявленої вартості транспортних витрат не подано до митного оформлення.

Вартість послуг з організації перевезення за означеним маршрутом становить 1 200 євро по курсу НБУ на дату завантаження. Датою завантаження є 19.02.2025. Відповідно вартість послуг ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» за організацію перевезення вантажу по маршруту становила: 1 200,00 євро х 43,4661 = 52 159,32 грн. Відтак, в заявці визначена ціна послуг експедитора за маршрутом до державного кордону України та по території України. Натомість в довідці про транспортні витрати №137384 від 19.02.2025 ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» зазначило вартість перевезення вантажу за маршрутом м. Варшава (Польща) до п/п Ягодин (Україна), а саме 26 079,66 грн. Означена сума включена в митну вартість товару та відображена в графі 20 ДМВ.

Обґрунтування хибності позиції відповідача, що підставою для коригування митної вартості товару є те, що позивачем не подано до митного оформлення рахунки на оплату, акти прийому-передачі наданих послуг, акти звірки взаєморозрахунків за договором про перевезення №RH-026451 від 18.02.2025.

Вказує, що Договір транспортного перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH -026451 від 18.02.2025, укладений між ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» та ФОП ОСОБА_2 , а тому в позивача не було обв`язку подавати до митного оформлення первинні документи та/або інші документи за договорами, стороною яких він не є, адже транспортне експедирування свого товару він доручив ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА». Зрештою, позивач не має в розпорядженні таких документів.

Щодо банківських платіжних документів зазначає, що відповідно до пункту 4.2 сторони даного правочину погодили, що оплата товару проводиться після приймання товару але не пізніше 90 календарних днів з дати отримання.

Відтак очевидно, що станом на дату подання до митного оформлення МД25UA54U7 від 20.02.2025 у ТОВ «ПІТСТОП» не закінчився погоджений договірний строк для оплати вартості товару за рахунком-фактурою №2025/FVE/G/000034 від 17.02.2025. Однак, відповідач на це не зважив.

Разом із тим вказує, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 МК України, оскільки не містить наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У зв`язку із наведеними обставинами просить адміністративний позов задовольнити (том 1 арк. спр. 1-14).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (том 1 арк. спр. 123).

У відзиві на позовну заяву від 21.07.2025 представник відповідача заперечує проти позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції вказує, що перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності:

- відповідно Документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025 №137384 надавачем транспортних послуг є ДСВ ЛОГІСТИКА, що суперечить перевізнику, зазначеному в графі 23 автотранспортної накладної від 19.02.2025 №564304 Струк Олег;

- відповідно Документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025 №137384 вартість навантажувально-розвантажувальних робіт включена у вартість перевезення, при цьому, вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості;

- згідно Документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025 №137384 відсутня інформація по маршруту транспортування товару Варшава (Польща) місце розвантаження (Струміка, Волинська область (відповідно заявки від 18.02.2025 № DSV000137384);

- згідно заявки від 18.02.2025 № DSV000137384 вартість транспортних послуг становить 1200 євро, що суперечить вартості транспортних послуг, зазначених в графі 20 ДМВ - 26079,66 грн; числового розрахунку для підтвердження заявленої вартості транспортних витрат не подано до митного оформлення;

- відповідно пункт 6.7.1 договору (контракту) про перевезення від 18.02.2025 № RH026451 сторони визнають наступні документи, що мають юридичну силу: рахунки на оплату, акти прийому-передачі наданих послуг, акти звірки взаєморозрахунків тощо. Зазначаємо, що жодних документів з перелічених вище не подано до митного оформлення;

- відповідно рахунка-фактури від 17.02.2025 № 2025/FVE/G/000034 тип оплати вказано перерахунок, також у вищезазначеному документі зазначений розрахунковий рахунок продавця на який повинна бути здійснена оплата за товар, однак банківських платіжних документів, що стосуються товару не подано до митного оформлення.

Декларант на вимогу митниці декларантом надано прайс-лист. Переліку запитуваних митницею документів не надано, виявлені вищезазначені розбіжності документально не усунуто та/або не спростовано.

Листом від 21.02.2025 повідомлено про відсутність інших додаткових документів. Таким чином, декларантом не було усунуто чи спростовано зазначені митним органом неточності та розбіжності щодо числових значень складових заявленої митної вартості.

У зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а та методу 2б з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в та методу 2г з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості для митного органу та декларанта, митну вартість товару визначено за резервним методом згідно статті 64 МК України та у відповідності до наказу ДМСУ № 476 від 01.07.2021 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо посадових осіб митних органів з аналізу виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначенням митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України», Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000074/2 від 21.02.2025, згідно якого мину вартість товарів визначено на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби на рівні: - товар 4 на рівні 6,711 дол.США/кг (6,4421 євро/кг на дату заявленого декларантом курсу валют) за ЕМД № UA205140/2025/001607 від 13.01.2025; - товар 12 на рівні 6,37 дол.США/кг (6,1148 євро/кг на дату заявленого декларантом курсу валют) за ЕМД № UA500580/2024/004559 від 19.12.2024. Митницею за основу для коригування митної взято вартість товарів «Запасні частини для легкових автомобілів…» торговельної марки DENCKERMANN, країна походження CN (Китай).

З урахуванням наведеного уважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару є такими, що відповідає вимогам митного законодавства, а тому є законними та обґрунтованими (том 1 арк. спр. 126-136).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за позовом ТОВ «ПІТСТОП» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень за участі представника відповідача (том 1 арк. спр. 1).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Між ТОВ «ПІТСТОП», (Покупець) та компанія «Denckermann Sp. z o. o.» (Республіка Польща), як продавець, уклали контракт №D-P-102-17 від 16.02.2016 (далі Контракт). В подальшому до Контракту було укладено ряд додаткових угод, копії яких додаються до позовної заяви. За умовами Контракту та додаткових угод продавець продає, а покупець купує продукцію (товар) кількість та ціна за одиницю якого відображена в Інвойсі (пункт 1.1 контракту та пункт 1 додаткової угоди №12 до Контракту).

Товар поставляється на умовах FCA Хелм (Польща). Сторони погодили, що допускається поставка на інших умовах, вказаних у інвойсі. Ціна товару трактується згідно умов поставки, визначених в інвойсі. Вартість тари, упаковки та навантаження входять у ціну товару (пункт 1 додаткової угоди №11 до Контракту).

В розділі 4 Контракту визначено порядок розрахунків за товар (пункти 4.1 та 4.2). Зокрема, за кожну замовлену партію покупець розраховується з продавцем окремо, згідно цін, визначених в рахунку-фактурі. Оплата товару проводиться після приймання товару але не пізніше 90 календарних днів з дати отримання (том 1 арк. спр. 18-23).

Компанія «Denckermann Sp. z o. o.» (Республіка Польща) 17.02.2025 виставила позивачу інвойс №2025/FVE/G/000034 на загальну суму 84 161,32 євро. В інвойсі визначено, що поставка буде здійснена на умовах FCA free carrier … (named place), FCA Warszawa» (тобто, FCA франко-перевізник … (назва місця), FCA Варшава) (том 1 арк. спр. 28-48).

В порядку електронного декларування позивач подав через декларанта митну декларацію №25UA54U7 від 20.02.2025 на товар №1 - №25 (том 1 арк. спр. 56-81).

На підтвердження заявленої митної вартості товару подано наступні документи, визначені в графі 44 МД, згідно Класифікатору документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів Укратоїни від 20.09.2012 №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій», а саме: контракт №D-P-102-17 від 16.02.2016 (том 1 арк. спр. 18-19); додаткову угоду №9 від 26.11.2021 до Контракту №D-P-102-17 (том 1 арк. спр. 20); додаткову угоду №10 від 05.01.2023 до Контракту №D-P-102-17 (том 1 арк. спр. 21); додаткову угоду №11 від 05.01.2023 до Контракту №D-P-102-17 (том 1 арк. спр. 22); додаткову угоду №12 від 20.01.2023 до Контракту №D-P-102-17 (том 1 арк. спр. 23); дистриб`юторську угоду від 13.05.2019 (том 1 арк. спр. 24-27); інвойс №2025/FVE/G/000034 від 17.02.2025 (том 1 арк. спр. 28-48); пакувальний лист №2025/FVE/G/000034/PL від 17.02.2025 (том 1 зворот арк. спр. 193-217); заявку №DSV000137384 від 18.02.2025 до договору №GRC-012386 від 01.10.2019 (том 1 арк. спр. 51); договір транспортного перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-026451 від 18.02.2025 (том 1 арк. спр. 52-53); довідку про транспортні витрати №137384 від 19.02.2025 (том 1 арк. спр. 54); міжнародну товаро-транспортну накладну (CMR) №564304 від 19.02.2025 (том 1 арк. спр. 55); супроводжуючу документацію на товар (том 1 зворот арк. спр. 220-230); митну декларацію країни відправлення 25PL445010001AMRB2 від 19.02.2025 (том 1 арк. спр. 168-172); контракт-доручення на декларування та митне оформлення товарів №94 від 16.10.2019 та митну декларацію №25UA54U7 від 20.02.2025 (том 1 арк. спр. 56-81).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею встановлено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять наступні розбіжності:

- відповідно Документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025 №137384 надавачем транспортних послуг є ДСВ ЛОГІСТИКА, що суперечить перевізнику, зазначеному в графі 23 автотранспортної накладної від 19.02.2025 №564304 Струк Олег;

- відповідно Документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025 №137384 вартість навантажувально-розвантажувальних робіт включена у вартість перевезення, при цьому, вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості;

- згідно Документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025 №137384 відсутня інформація по маршруту транспортування товару Варшава (Польща) місце розвантаження (Струміка, Волинська область (відповідно заявки від 18.02.2025 № DSV000137384);

- згідно заявки від 18.02.2025 № DSV000137384 вартість транспортних послуг становить 1200 євро, що суперечить вартості транспортних послуг, зазначених в графі 20 ДМВ - 26079,66 грн; числового розрахунку для підтвердження заявленої вартості транспортних витрат не подано до митного оформлення;

- відповідно пункт 6.7.1 договору (контракту) про перевезення від 18.02.2025 № RH026451 сторони визнають наступні документи, що мають юридичну силу: рахунки на оплату, акти прийому-передачі наданих послуг, акти звірки взаєморозрахунків тощо. Зазначаємо, що жодних документів з перелічених вище не подано до митного оформлення;

- відповідно рахунка-фактури від 17.02.2025 № 2025/FVE/G/000034 тип оплати вказано перерахунок, також у вищезазначеному документі зазначений розрахунковий рахунок продавця на який повинна бути здійснена оплата за товар, однак банківських платіжних документів, що стосуються товару не подано до митного оформлення.

Згідно статті 53 та статті 54 МК України декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін наступні додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) транспортні (перевізні) документи; 3) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг (за наявності оплати); 4) банківські платіжні документи, що стосуються товару; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів. Відповідно до частини четвертої статті 53 МК України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Додатково на вимогу митниці декларантом надано прайс-лист.

Додатково на вимогу митниці декларантом надано прайс-лист. Листом від 21.02.2025 повідомлено про відсутність інших додаткових документів (том 1 зворот арк. спр. 230).

У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСУР, митницею відповідно до положень статті 55 та статті 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару (том 1 арк. спр. 233). На виконання вимог Методичних рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 № 476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено. Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме: товар 4 на рівні 6,711 дол.США/кг (6,4421 євро/кг на дату заявленого декларантом курсу валют) за ЕМД № UA205140/2025/001607 від 13.01.2025;- товар 12 на рівні 6,37 дол.США/кг (6,1148 євро/кг на дату заявленого декларантом курсу валют) за ЕМД № UA500580/2024/004559 від 19.12.2024. Митницею за основу для коригування митної взято вартість товарів «Запасні частини для легкових автомобілів…» торговельної марки DENCKERMANN, країна походження CN (Китай).

За результатами розгляду поданої декларантом митної декларації №25UA54U7 від 20.02.2025 та доданих до неї документів, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000074/2 від 21.02.2025 (том 1 арк. спр. 85-86), а також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/000462 (том 1 арк. спр. 87-88).

В подальшому, товар було випущено у вільний обіг за ІМ40ДЕ №25UA93U8 від 21.02.2025 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України (том 1 арк. спр. 89-113).

Уважаючи таке рішення відповідача про коригування митної вартості та винесення картки відмови протиправними, позивач звернувся з позовом до суду про їх оскарження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту) та щодо суми транспортних витрат.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно із переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, а саме: контракт №D-P-102-17 від 16.02.2016 (том 1 арк. спр. 18-19); додаткову угоду №9 від 26.11.2021 до Контракту №D-P-102-17 (том 1 арк. спр. 20); додаткову угоду №10 від 05.01.2023 до Контракту №D-P-102-17 (том 1 арк. спр. 21); додаткову угоду №11 від 05.01.2023 до Контракту №D-P-102-17 (том 1 арк. спр. 22); додаткову угоду №12 від 20.01.2023 до Контракту №D-P-102-17 (том 1 арк. спр. 23); дистриб`юторську угоду від 13.05.2019 (том 1 арк. спр. 24-27); інвойс №2025/FVE/G/000034 від 17.02.2025 (том 1 арк. спр. 28-48); пакувальний лист №2025/FVE/G/000034/PL від 17.02.2025 (том 1 зворот арк. спр. 193-217); заявку №DSV000137384 від 18.02.2025 до договору №GRC-012386 від 01.10.2019 (том 1 арк. спр. 51); договір транспортного перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-026451 від 18.02.2025 (том 1 арк. спр. 52-53); довідку про транспортні витрати №137384 від 19.02.2025 (том 1 арк. спр. 54); міжнародну товаро-транспортну накладну (CMR) №564304 від 19.02.2025 (том 1 арк. спр. 55); супроводжуючу документацію на товар (том 1 зворот арк. спр. 220-230); митну декларацію країни відправлення 25PL445010001AMRB2 від 19.02.2025 (том 1 арк. спр. 168-172); контракт-доручення на декларування та митне оформлення товарів №94 від 16.10.2019 та митну декларацію №25UA54U7 від 20.02.2025 (том 1 арк. спр. 56-81).

Також позивач, скориставшись правом надання додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, подав прайс-лист.

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Відповідачем в оскаржуваному рішення відповідачем зазначалось, що відповідно Документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025 №137384 надавачем транспортних послуг є ДСВ ЛОГІСТИКА, що суперечить перевізнику, зазначеному в гр. 23 автотранспортної накладної від 19.02.2025 №564304 Струк Олег.

Суд зауважує, що ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» надавало позивачу послуги на підставі договору на транспортно-експедиторське обслуговування №GRC-012386 від 01.10.2019 (том 1 арк. спр. 49-50).

Даний договір хоча і не було надано до митного оформлення товару, однак факт здійснення транспортно-експедиторських відносин ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» на користь ТОВ «ПІТСТОП» не заперечується.

За умовами означеного договору ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» як експедитор взяло на себе зобов`язання за плату і за рахунок позивача організувати виконання визначених договором транспортно-експедиційних послуг у внутрішньому та міжнародному сполученні, пов`язаних з дорожнім перевезенням та митним оформленням вантажу у відповідності з умовами, узгодженими сторонами в заявках та/або додаткових угодах до даного договору, які є невід`ємною частиною договору, а позивач взяв на себе зобов`язання оплачувати надані експедитором послуги (пункт 1.1 Договору).

Експедитор з метою належного виконання своїх зобов`язань, викладених в пункті 1.1 договору, має право на власний розсуд залучати до виконання своїх обов`язків третіх осіб (пункт 4.1.1 Договору)

Поряд із тим, судом встановлено, що під час митного оформлення товару позивачем було надано Договір транспортного перевезення вантажів в міжнародному сполучення від 18.02.2025 №RH-026451 (том 1 арк. спр. 52-53), укладений між ТОВ» ДСВ ЛОГІСТИКА» (Експедитор) та ФОП ОСОБА_2 (Перевізник), відповідно до якого перевізник бере на себе зобов`язання щодо забезпечення доставки вантажів Експедитора автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, у відповідності з умовами, узгодженими Сторонами у Заявках до даного Договору, і які є невід`ємною частиною Договору (пункт 1.1. Договору).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»:

- експедитор (транспортний експедитор) суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

- клієнт споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

- перевізник юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

У ланцюжку перевезення оспорюваного товару експедитором є ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА», клієнтом ТОВ «ПІТСТОП», а перевізником ФОП ОСОБА_2 . При цьому між ТОВ «ПІТСТОП» та ФОП ОСОБА_2 прямих правовідносин (укладеного договору на перевезення) не має. ФОП ОСОБА_2 був залучений до виконання перевезення ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА».

Наведене в даному пункті пояснює чому довідку про транспортні витрати №137384 від 19.02.2025 видало ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА», тоді коли перевізником згідно графі 23 CMR №564304 від 19.02.2025 є ФОП ОСОБА_2 .

Щодо встановленої розбіжності, а саме відповідно Документа, який підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025 №137384 вартість навантажувально-розвантажувальних робіт включена у вартість перевезення, при цьому, вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості, суд зазначає наступне.

Відтак суд зазначає, що відповідно до пункту 2.1 зовнішньоекономічного контракту №D-P-102-17 від 16.02.2016 та пункту 1 додаткової угоди №11 від 05.01.2023 до контракту №D-P-102-17, товар поставлявся на умовах FCA Хелм (Польща). Допустимою вважалася поставка на інших умовах, вказаних в інвойсі. Вартість тари, упаковки та навантаження входять у ціну товару.

В інвойсі №2025/FVE/G/000034 від 17.02.2025 визначено поставку на умовах: «FCA free carrier … (named place), FCA Warszawa» (тобто, FCA франко-перевізник … (назва місця), FCA Варшава).

За умовами поставки FCA (Free Carrier) / Франко-перевізник (згідно з правилами Інкотермс) продавець зобов`язаний доставити товар до місця приймання його перевізником, визначеного умовами договору. Оплата експортних мит покладається на постачальника.

Відповідно до умов поставки (FCA) продавець зобов`язується передати покупцеві вантаж, який пройшов митне очищення, у визначене місце поставки. Момент переходу ризиків та витрат від продавця до покупця залежить від обраного місця поставки. До цього моменту продавець несе повну відповідальність за товар та зобов`язаний сплатити всі витрати, пов`язані з його доставкою, включаючи експортні платежі. Забезпечення відповідного маркування, пакування та оформлення супровідних документів також покладається на продавця.

За умовами FCA продавець передає митно очищений товар перевізнику, зазначеному покупцем, у погодженому місці. Вибір цього місця визначає розподіл обов`язків щодо навантаження та розвантаження товару. Якщо поставка здійснюється з території продавця (наприклад, зі складу), обов`язок з навантаження товару покладається на продавця. Якщо ж передача здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за навантаження товару на транспортний засіб покупця, але зобов`язаний за власний рахунок доставити товар до визначеної точки поставки.

Як встановлено зовнішньоекономічним контрактом та підтверджено документами, поданими декларантом для митного оформлення, поставка здійснюється на умовах FCA Warszawa (Варшава, Польща). Оскільки продавець зареєстрований у місті Варшава, а відвантаження товару відбувалося зі складського приміщення, що належить продавцю, витрати за навантажувальні роботи покладаються на нього. Таким чином, відповідні витрати включені до фактурної вартості товару та не становлять окрему складову митної вартості.

Розвантажувальні роботи проводяться на митній території України, що унеможливлює віднесення таких витрат до митної вартості товару.

Також при досліджені довідки про транспортні витрати від 19.02.2025 №137384 виданої ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» для митного органу судом встановлено відсутність будь-якої інформації щодо понесення витрат по навантажувально-розвантажувальних роботах, що додатково свідчить про безпідставність та необґрунтованість висновків митного органу.

В оскаржуваному рішенні Волинською митницею зазначено, що згідно Документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.02.2025 №137384 відсутня інформація по маршруту транспортування товару Варшава (Польща) місце розвантаження (Струміка, Волинська область (відповідно заявки від 18.02.2025 № DSV000137384).

Суд зауважує, що в частиною десятою статті 58 МК України визначений перелік витрат (складові митної вартості), які при визначенні митної вартості додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. До вказаного переліку входять, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Таким чином, до митної вартості включаються реальні витрати на транспортування товару до митного кордону України. При цьому, вказана норма не передбачає необхідності включення до митної вартості можливих додаткових витрат при перевезенні вантажу. А тому, відповідно до частини десятої статті 58 МК України до митної вартості включаються лише реальні транспортні витрати на відрізку маршруту від місця завантаження товару до перетину митного кордону України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2023 у справі № 813/2658/16.

Згідно із пунктом 2 частини одинадцятої статті 58 МК України до митної вартості не включаються витрати на транспортування після ввезення за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.

У довідці про транспортні витрати від 19.02.2025 №137384 зазначена інформація щодо вартості перечення вантажу до митного кордону України, а саме з Варшави (Польща) до п/п Ягодин (Україна), що складає 26 079,66 грн (том 1 арк. спр. 54).

Суд зауважує, що в оскаржуваному рішенні Волинською митницею не зазначено нормативного підґрунтя та необхідності зазначення у довідці про транспортні витрати інформації по маршруту транспортування товару Варшава (Польща) місце розвантаження (Струміка, Волинська область) при наявній інформації щодо вартості перевезення до митного кордону України, у відповідності до частини десятої статті 58 МК України.

Митний орган також вказує, що згідно заявки від 18.02.2025 № DSV000137384 вартість транспортних послуг становить 1200 Євро, що суперечить вартості транспортних послуг, зазначених в гр. 20 ДМВ - 26079,66 грн; числового розрахунку для підтвердження заявленої вартості транспортних витрат не подано до митного оформлення.

Судом встановлено, що в заявці №DSV000137384 від 18.02.2025 визначено маршрут перевезення товару: Польща, Варшава Україна, Струмівка. Вартість послуг з організації перевезення за означеним маршрутом становить 1 200 євро по курсу Національного банку України на дату завантаження. Датою завантаження є 19.02.2025 (том 1 арк. спр. 51).

Відповідно вартість послуг ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» за організацію перевезення вантажу по маршруту становила: 1 200,00 євро х 43,4661 (офіційний курс грн до Євро за даними Національного банку України https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=19.02.2025&period=daily) = 52 159,32 грн. Відтак, в заявці визначена ціна послуг експедитора за маршрутом до державного кордону України та по території України.

Натомість в довідці про транспортні витрати №137384 від 19.02.2025 ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» зазначило вартість перевезення вантажу за маршрутом місто Варшава (Польща) до п/п Ягодин (Україна), а саме 26 079,66 грн. Дана сума включена в митну вартість товару та відображена в графі 20 ДМВ.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Відповідно до приписів статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Вказане свідчить, що встановлення цін у господарських правовідносинах відбувається на основі вільної самостійності їх учасників, що надає можливість суб`єкту підприємництва самостійно встановлювати та обраховувати вартість товарів або послуг, окрім випадків державного регулювання цін на певні товари/послуги, у встановленому законодавством порядку та випадках.

Суд погоджується із доводами представника позивача, що відносини щодо визначення вартості перевезення вантажу автомобільним транспортом як за межами України, так і на території України не є предметом державного цінового регулювання.

Щодо ненадання позивачем до митного оформлення числового розрахунку вартості транспортних витрат, позивач зазначає, що відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є в тому числі транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Положення МК України не вимагають надання до митного оформлення саме числового розрахунку вартості витрат на транспортування

Як виснував Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.10.2024 у справі №520/6058/24.

ТОВ «ПІТСТОП» для підтвердження понесення витрат на транспортування відповідачу було надано до митного оформлення заявку договір транспортного перевезення вантажів в міжнародному сполученні №RH-026451 від 18.02.2025 (том 1 арк. спр. 52-53); заявку №DSV000137384 від 18.02.2025 до договору №GRC-012386 від 01.10.2019, якою погоджено загальну вартість послуг експедитора 1 200,00 євро по курсу НБУ на дату завантаження (1 200,00 євро х 43,4661 = 52 159,32 грн) (том 1 арк. спр. 51) та довідку про транспортні витрати №137384 від 19.02.2025 в якій визначено, що вартість перевезення вантажу за маршрутом м. Варшава (Польща) до п/п Ягодин (Україна) становить 26 079,66 грн (том 1 арк. спр. 54).

Отож, відповідно до вказаної довідки вартість транспортних витрат за межами території України (Варшава (Польща) Митний пункт пропуску «Ягодин» Україна) становить 26 079,66 грн. Також з даної довідки слідує, що страхування не проводилося. Окрім цих витрат, жодних інших витрат позивачем понесено не було (інше не випливає із досліджених документів).

На думку суду, у Волинської митниці була можливість з поданих декларантом документів з`ясувати вартість понесених транспортних витрат. Докази понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні, такі докази не надані й відповідачем. При цьому, законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.

Волинська митниця також зазначила, що відповідно пункту 6.7.1 договору (контракту) про перевезення від 18.02.2025 № RH026451 сторони визнають наступні документи, що мають юридичну силу: рахунки на оплату, акти прийому-передачі наданих послуг, акти звірки взаєморозрахунків тощо. Жодних документів з перелічених вище не подано до митного оформлення.

Як вірно зауважує представник позивача, Договір транспортного перевезення вантажів в міжнародному сполученні від 18.02.2025 № RH026451 укладений між ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» та ФОП ОСОБА_2 , а тому з останнім позивач не перебував в правовідносинах.

Суд погоджується, що у ТОВ «ПІТСТОП» не було обв`язку подавати до митного оформлення первинні документи та/або інші документи за договорами, стороною яких він не є, адже транспортне експедирування свого товару він доручив ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА» та в позивач не має та не може бути в розпорядженні таких документів.

Щодо відсутності банківських платіжних документів, що стосуються товару, суд зауважує, що в розпорядженні відповідача був Контракт №D-P-102-17 від 16.02.2016, який укладений між позивачем та фірмою Denckermann Sp. z o. o. Та відповідно до пункту 4.2 якого сторони даного правочину погодили, що оплата товару проводиться після приймання товару але не пізніше 90 календарних днів з дати отримання.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, якщо рахунок сплачено.

Відтак суд приймає до уваги, що станом на дату подання до митного оформлення МД25UA54U7 від 20.02.2025 у ТОВ «ПІТСТОП» не закінчився погоджений договірний строк для оплати вартості товару за рахунком-фактурою №2025/FVE/G/000034 від 17.02.2025, а тому банківські платіжні документи у товариства були відсутні.

Разом із тим вартий уваги і той факт, що за МД 25UA54U7 від 21.02.2025, одним транспортним засобом, одночасно та разом з товарами, що зазнали коригування, позивач на митну територію України завозив і товари №1 - №3, №5 - №11, №13 - №25. Товари №4 та №12 завозились на митну територію України за тим самим Контрактом, тим самим рахунком-фактурою, тим самим експедитором, послуги якого оформлені тими ж договором, заявкою та довідкою про вартість.

Митна вартість товарів, що не зазнали коригування, позивачем заявлена також за основним методом (ціною договору) з урахуванням вартості транспортування товару. На підтвердження цієї вартості позивачем було представлено ті самі документи. До митної вартості товарів №1 - №3, №5 - №11, №13 - №25, яка визначена на підставі тих самих документів (у тому числі щодо транспортування) в митного органу не було жодних зауважень. Щодо Товарів №1 - №3, №5 - №11, №13 - №25 митний орган погодився з тим, що представлені декларантом документи на транспортування для цих товарів є належними та достатніми для підтвердження цієї складової митної вартості. З приводу митної вартості цих товарів у Волинської митниці не виникало жодних обґрунтованих сумнівів, хоча документи у тому числі щодо транспортування цього товару та товарів, що зазнали коригування, є ідентичні.

Відповідач зауважує, що митна вартість товарів була скоригована по 2-х товарних позиціях з 25 у зв`язку із тим, що саме по цим товарам відбулося спрацювання ризиків в системі АСАУР, однак суд зазначає, що висловлені зауваження, а саме щодо числового розрахунку транспортних витрат та відсутністю банківських платіжних документів стосується не лише скоригованих 2-х товарних позиціях, а всіх 25-ти.

Відтак такі доводи митного органу не підлягають логічному обґрунтуванню та не беруться судом до уваги.

Вимога про надання додаткових документів, перелік яких визначено у частинах третій-четвертій статті 53 МК України та про надання яких вказано у повідомленні декларанту може мати місце лише тоді, коли документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Однак за обставин цієї справи відповідач не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача ґрунтуються виключно на його необґрунтованих припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Суд наголошує, що вимога про надання виписки з бухгалтерської документації, висновку про вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, каталогів, прейскурантів виробника товару, відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

При цьому, ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.

Ненадання додаткових документів (прайс-листів, каталогів, специфікацій виробника товару) також не свідчить про недобросовісність позивача та не може позбавляти його можливості декларувати товар на підставі інших документів, про які домовилися сторони зовнішньоекономічного контракту і які за правилами частини другої статті 53 МК України підтверджують митну вартість товару. Більше того, суд наголошує, що під час митного оформлення товару, декларантом позивача надавалися прайс-листи.

Суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та рахунок-фактура (інвойс).

З урахуванням наведеного висновки у спірних рішеннях про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведених розрахунків митної вартості, зазначених у митних деклараціях, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі № 815/6854/17, від 14.07.2020 у справі № 809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

На думку суду, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Таким чином, доводи митного органу про наявність істотних розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

З урахуванням наведеного висновки у спірних рішеннях про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, які імпортуються, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому, відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Можливість поставки товару іншим покупцям за більшою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірного рішення відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а спирався вже на наявну в митного органу цінову інформацію.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митого оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі № 815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митною органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 10.10.2019 у справі № 809/1469/16.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд констатує, що прийняте Волинською митницею рішення про коригування митної вартості товару №UA205140/2025/000074/2 від 21.02.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.

Як було зазначено вище, за митною декларацією №25UA54U7 від 20.02.2025 позивачу було відмовлено у митному оформленні товару шляхом винесення картки відмови №UA205140/2025/000462 з підстав неподання декларантом додаткових документів на вимогу митного органу.

Відповідно до статті 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом, рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Пунктами 7.1., 7.2. «Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 631 передбачено, що у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку. У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

Враховуючи, що спірна Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є похідною від оспорюваного рішення про коригування митної вартості товару, яке підлягає скасуванню, то її також слід визнати протиправною та скасувати.

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 4 844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 копійок), який сплачений згідно із платіжною інструкцією від 27.06.2025 №5245 (том 1 арк. спр. 15).

Щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень) суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: Договір про надання правничої допомоги і здійснення представництва від 15.04.2025 (том 1 арк. спр. 114-115); додаткова угода від 03.04.2025 №2 до Договору про надання правничої допомоги і здійснення представництва від 15.04.2025 (том 1 арк. спр. 116); рахунок №1 від 03.06.2025 (том 1 арк. спр. 117); рух коштів по рахунку ФОП від 14.06.2025 (том 1 арк. спр. 118); акт приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги і представництва від 26.06.2025 №1 (том 1 арк. спр. 119).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необґрунтованою. Також посилається щодо співмірності витрат на правничу допомогу до значення справи для сторін варто зазначити, що дана справа не несе жодного публічного інтересу.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що справа про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару є спором як майнового характеру незначної складності.

Тому суд, виходячи із критеріїв, визначених частиною дев`ятою статті 139 КАС України, вважає, що з огляду на зміст наданих послуг, суму позову та складність даної справи, наявні підстави обмежити розмір витрат на правничу допомогу та на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5 000,00 грн, а решту витрат повинен понести позивач.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІТСТОП» (45603, Волинська область, Луцький район, вулиця Рівненська, будинок 20, ідентифікаційний код юридичної особи 37682818) до Волинської митниці (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43958385) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000074/2 від 21 лютого 2025 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/000462.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІТСТОП» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судовий збір в сумі 4 844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 копійок) та 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович