Справа № 280/2780/25
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 280/2780/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 року (головуючий суддя Новікова І.В.)

в адміністративній справі №280/2780/25 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до відповідача Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Військова частина НОМЕР_1 , звернувся 11.04.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), просив:

-визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 02.04.2025 за виконавчими провадженнями №№77004456, 77006128, 77006639, 77008348, 77008486, 77008660 про накладення штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постанови старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 02.04.2025 за виконавчими провадженнями №№77004456, 77006128, 77006639, 77008348, 77008486, 77008660 про накладення штрафу є протиправними та підлягають скасуванню. Зазначено, що позивач є бюджетною установою та вчинив всіх залежних від нього дій спрямованих на виконання рішення суду. Позивач зазначає, що ним було видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.10.2024 №147 «Про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди», а також направлено до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, основну заявку-розрахунок від 29.10.2024 №98/1676 на фінансування видатків Державного бюджету за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні видатки», щодо виділення кошторисних призначень на виконання рішення суду в сумі 352895,76 грн. Позивач зазначає, що відповідного фінансування не відбулось, у зв`язку із чим позивачем було направлено службовий лист від 23.10.2024 №17/1744 до Департаменту з проханням повідомити про дату фінансування видатків для виконання судових рішень. Також, позивач зазначає про те, що ним були направлені до Департаменту, як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, заявки-розрахунки на лютий 2025 року, березень 2025 року та квітень 2025 на фінансування видатків Державного бюджету за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні видатки», щодо виділення кошторисних призначень на виконання рішення суду, разом з тим кошти для виконання рішення суду виділено не було. Позивач зазначає, що ним вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду, проте його своєчасне не виконання відбулося не з вини позивача, у зв`язку з чим позивач вважає відсутніми підстави для застосування до нього штрафу. Просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано постанови Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 02.04.2025 за виконавчими провадженнями №№77004456, 77006128, 77006639, 77008348, 77008486, 77008660 про накладення штрафу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні обставини, які б свідчили про невиконання позивачем рішення суду без поважних причин, у зв`язку з чим у відповідача не було підстав для застосування до позивача штрафу за невиконання рішення суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вказує, що Боржник ухиляється від виконання рішення суду, надані позивачем повідомлення про виконання рішення суду, часткове виконання рішення надано несвоєчасно з порушенням строків, такі, що плутають виконання рішення суду, також платіжні інструкції щодо виконання рішення викликають сумнів та нерозуміння, в якому виконавчому провадженні відбулося виконання, такої думки дотримується і стягувач. Стягувачу незрозумілі суми нарахування та виплат, так як документи, які підтверджують виконання рішення суду надано без чіткого розуміння їх виконання, а саме хаотично.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 по справі №280/2206/24 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме:

визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за сім повних календарних років служби, з урахуванням виплачених сум;

визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період 29.01.2020 по 19.05.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (тобто на 2020, 2021, 2022, 2023 роки);

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період:

з 29.01.2020 по 31.12.2020, яке розраховане виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2020 Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;

з 01.01.2021 по 31.12.2021, яке розраховане виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2021 Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;

з 01.01.2022 по 31.12.2022, яке розраховане виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;

з 01.01.2023 по 19.05.2023, яке розраховане виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2023 Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;

визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби індексації грошового забезпечення за вересень 2016 - листопад 2018 років;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вересень 2016 - листопад 2018 років з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 по справі №280/2206/24 набрало законної сили 08.10.2024.

Для примусового виконання рішення суду позивачу видано 6 виконавчих листів, які пред`явлено до примусового виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Постановами старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 02.04.2025 за виконавчими провадженнями №№77004456, 77006128, 77006639, 77008348, 77008486, 77008660, які стосуються виконання рішення по справі №280/2206/24, на позивача накладено штраф в розмірі 5100грн. за невиконання рішення суду.

Позивач вважає протиправними постанови відповідача про накладення штрафу від 02.04.2025 за виконавчими провадженнями №№77004456, 77006128, 77006639, 77008348, 77008486, 77008660.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

При цьому, згідно частини 1, пунктів 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України.

Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (п.1, 16 ч.3, 4 ст. 18 ЗУ №1404-VІІІ).

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч.6 ст.26 ЗУ№1404-VІІІ).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення врегульовано статтею 63 Закону №1404-VІІІ.

Так, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч.1, 2 ст.63 ЗУ №1404-VІІІ).

Правилами, встановленими частиною 1 статті 75 Закону №1404-VІІІ передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу:

на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Таким чином, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII.

Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин, про що вірно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Матеріалами справи підтверджується, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 по справі №280/2206/24 позивачем не виконано у частині виплати коштів.

При цьому позивач вважає, що невиконання судового рішення має поважні причини, оскільки відповідне рішення суду не можливо виконати без виділення додаткових асигнувань з Державного бюджету України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме:

встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.

Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року у справі № 560/523/19.

Також, Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 року у справі №812/1813/18, дійшов висновку, що саме поважність причин як умови, з якою Закон України Про виконавче провадження пов`язує накладення на боржника штрафу за невиконання судового рішення, є тією обставиною, якій державний виконавець і суди мають надати належну правову оцінку.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 року у справі №0840/3476/18, від 07.11.2019 року у справі № 420/70/19 та від 15.04.2020 року у справі №811/1324/18.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріалами справи підтверджується, що від дня набрання рішенням суду законної сили (рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі №280/2206/24) відповідачем вживаються заходи спрямовані на його виконання, зокрема:

виданий наказ (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.10.2024 №147 «Про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди»,

направлено до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, основну заявку-розрахунок від 29.10.2024 №98/1676 на фінансування видатків Державного бюджету за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні видатки», щодо виділення кошторисних призначень на виконання рішення суду в сумі 352 895,76 грн.;

направлені до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України заявки-розрахунки на лютий 2025 року, березень 2025 року та квітень 2025 на фінансування видатків Державного бюджету за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні видатки", щодо виділення кошторисних призначень на виконання рішення суду.

При цьому, на дату виникнення спірних правовідносин додаткові асигнування позивачу не виділені, а у листі Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України зазначено про те, що у Міністерстві оборони України триває робота щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення виконання судових рішень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», оскільки виділені асигнування вичерпано.

Отже, матеріали справи дають підстави для висновку про поважність причин відповідача щодо не виконання вказаного рішення суду в повному обсязі, оскільки повне виконання зазначеного рішення суду залежить від виділення Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України відповідних коштів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні обставини, які б свідчили про невиконання позивачем рішення суду без поважних причин, у зв`язку з чим у відповідача не було підстав для застосування до позивача штрафу за невиконання рішення суду. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 287 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 07.10.2025 та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова