Справа № 462/6907/25
Суддя: Гедз Б. М.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/6907/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючої судді Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань Сеньків Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом, в якому просила скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 5605569 від 30.08.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн. В обгрунтування позову зазначає, що постановою капітана 1 відділення поліції (м. Жидачів) Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львіській області Кулецького В.О. серія ЕНА № 5605569 від 30.08.2025 її притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Згідно постанови 30.08.2025 о 10.37 год за адресою: с. Демянка-Наддністрянська, керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Grandis», номерний знак НОМЕР_1 , вона не подала сигнал світловим покажчиком повороту, чим порушила вимоги п. 9.2б ПДР України. Вважає, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є необгрунтованою та винесена незаконно, оскільки не здійснювала маневру повороту, розвороту чи перестроювання, а лише продовжувала рух по траєкторії головної дороги. Інспектор при поясненні причини зупинки транспортного засобу вказував на те, що на обовязок вмикання сигналу повороту свідчить наявна на цій ділянці дороги інформаційна табличка п. 7.8. ПДР «Напрямок головної дороги на перехресті» та при цьому на її запитання чи на місці зупинки транспортного засобу наявне перехрестя, поліцейський відповів заперечно. Вказує, що інформаційна табличка не відображає фактичну конфігурацію дороги, оскільки наявне заокруглення головної дороги з примиканням другорядної справа, а не прямо, як це позначення нанесено на табличці. Попереджувального знаку про перехрещення доріг на цій ділянці дороги теж немає, тобто фактично має місце заокруглення головної дороги, що не є поворотом у розумінні ПДР. Оскільки такого маневру як поворот на перехресті, перестроювання або розворот чи зїзд з проїзної частини, що вимагало б увімкнення сигналу повороту не виконувала, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 11.09.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, при цьому подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомлено, відзиву у визначений судом строк не подано, заява про продовження строку для подання відзиву до суду не надходила.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В силу вимог ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 30.08.2025 капітаном поліції Відділення поліції № 1 (м. Жидачів) Стрийського районного управління ГУ НП у Львівській області Кулецьким В.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5605569, відповідно до змісту якої до ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно змісту вказаної постанови, 30.08.2025 о 10.42 год. за адресою: с. Дем`янка-Наддністрянська, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Grandis», номерний знак НОМЕР_1 , не подала сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушила вимоги п. 9.2б ПДР України порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з п. 8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно із вимогами пункту 9.2.б ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Позивачка звертаючись до суду із позовом звертає увагу на те, що не здійснювала маневру повороту, розвороту чи перестроювання, а лише продовжувала рух по траєкторії головної дороги, якою рухалась. Крім того, покликаючись на те, що у відповідності до п. 33.5. ПДР України «Інформаційно-вказівні знаки» інформаційна табличка п. 7.8. ПДР «Напрямок головної дороги» застосовується лише із дорожніми знаками 2.1., 2.2. або 2.3., самостійне встановлення інформаційних табличок, що мало місце на відрізку дороги, де їй інкриміновано вчинення правопорушення, без головного знаку не допускається. При цьому, у відповідності до п. 2.6. ПДР України знак 2.3. разом з інформативною табличкою 7.8. обов`язково повторюється перед перехрестям, на якому головна дорога змінює свій напрямок. У даному випадку будь-якого попереджувального знаку про перехрещення доріг на цій ділянці дороги не має та такого маневру як поворот на перехресті, перестроювання або розворот чи з`їзд з проїзної частини вона не виконувала.

Як встановлено із матеріалів справи, зокрема долучених позивачкою до матеріалів справи роздруківок з карти Google" з місця події, остання рухалася головною дорогою та на цій ділянці дороги наявна табличка до дорожнього знаку 7.8 "Напрямок головної дороги", яка уточнює напрямок головної дороги на перехресті, яка при цьому не змінює напрямку свого руху шляхом повороту наліво чи направо, а має лише вигин дороги лівіше, і в місце цього вигину до головної дороги примикає другорядна дорога, яка має поворот направо.

Водночас, дорожні знаки разом з якими застосовується табличка 7.8., зокрема знаки 2.1., 2.2., 2.3. на вказаному відрізку дороги відсутні.

Так, інформаційна табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» застосовується разом зі знаком 2.1 «Поступитися дорогою», 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та 2.3 «Головна дорога». Вона інформує водія про те, що головна дорога на перехресті змінює напрямок, а отже, і водій має враховувати цей напрямок при проїзді.

Пункт 10.5 ПДР України визначає, що поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч.

Відповідно до п.1.10 ПДР України проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги; перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території.

Із врахуванням наведених вище положень ПДР України можна дійти висновків про те, що поворот у ПДР України вживається у двох значеннях: поворот, як зміна напрямку дороги та поворот, як маневр який здійснюється на перехрещенні проїзних частин та супроводжується зміною проїзної частини.

При цьому, як вбачається з аналізу змісту норм ПДР України чіткої вказівки на те, що водій, який рухається проїзною частиною, яка змінює свій напрямок на перехресті, повинен вмикати світловий покажчик повороту, навіть якщо він не змінює проїзну частину ПДР України також не містять, натомість з представлених суду фото, позивачка рухалась головною дорогою, яка змінювала свій напрямок, доказів зміни нею смуги руху чи проїзної частини, іншого маневру суду не представлено, відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, викладених позивачкою обставин не спростовано.

За наведеного, позивачка мала б подавати сигнал покажчика повороту лише у випадку, якби її рух під час проїзду цього перехрестя супроводжувався би зміною проїзної частини (тобто здійснив поворот), або вона рухалась проїзною частиною на яку б поширювалися дорожні знаки 4.2-4.6 ПДР України, однак, у ПДР України відсутні чіткі вказівки на обов`язок подавати сигнал повороту у разі продовження руху через перехрестя головною дорогою без зміни проїзної частини, навіть якщо вона повертає праворуч.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Приписами ст.280 КУпАП обумовлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені судом на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, наголошено на неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Верховний Суд у своїй постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а зазначає, що оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п.3 ч.2ст.2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху. Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо). Наявність лише постанови про притягнення до відповідальності не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

З урахуванням викладеного, при розгляді даної справи суб`єктом владних повноважень, на якого покладено процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не підтверджено допущення позивачем Правил дорожнього руху України, а відповідно судом факту вчинення ним правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, з урахуванням, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України), не встановлено.

Відповідно до приписів частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на наведене, враховуючи заявлені позовні вимоги та приписи ч. 3 ст. 286 КАС України, відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 слід задоволити, постанову серії ЕНА № 5605569 від 30.08.2025 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору у розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань

Керуючись ст. 6, 10, 19, 90, 241-246, 286 КАС України, -

у х в а л и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5605569 від 30.08.2025, винесену капітаном 1 відділення поліції (м. Жидачів) Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львіській області Кулецьким В.О. щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП -скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн (шістсот п`ять гривень) 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, , місцезнаходження: м. Львів, площа Генерала Григоренка, 3.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення знаходиться у справі № 462/6907/25.

Суддя: Б.М.Гедз