Справа № 2а-4446/10/0970
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2011-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" січня 2011 р. Справа № 2а-4446/10/0970
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Судді Григорука О.Б.
при секретарі Пікович Л.Р.
за участю: представників позивача - Любаса В.І., Винник С.В., Шіляк Р.П.,
представника відповідача - Савчук Н.І
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу
за позовом: ВАТ"Калуське автотранспортне підприємство"
до відповідача: Калуської об`єднаної державної податкової інспекції

ВСТАНОВИВ:

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Просили позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, наявних у матеріалах справи. Просив в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані суду письмові докази й інші матеріали справи, судом встановлено наступне.
09.08.2010року Калуською об`єднаною державною податковою інспекцією в Івано-Франківській області, на підставі направлення від 29.06.2010 року №364, проведено планову виїзну перевірку Відкритого акціонерного підприємства «Калуське автотранспортне підприємство» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2008року по 31.03.2010року, результати якої відображені у акті №2685/23-01/05440962.
Не погодившись з вищенаведеними податковими рішеннями, позивач оскаржив у порядку апеляційного узгодження податкові зобов`язання, визначені у рішеннях, відповідно до вимог Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», та, згідно рішення про розгляд скарги Державною податковою адміністрацією в Івано-Франківській області від 19.11.2010р. за №6323/7/25-019/176/444, 24.11.2010р. податковим органом стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення,зокрема:
В ході судового засідання встановлено, що на момент проведення податкової перевірки, ВАТ «Калуське автотранспортне підприємство» являлося платником податку на додану вартість у відповідності до свідоцтва від 18.07.1997р. за №13092310, виданого Калуською оДПІ в Івано-Франківській області.
Податковим органом при перевірці визначення позивачем у Деклараціях сум ПДВ по операціях, що оподатковуються за ставкою 20% показників за вказаний період в загальній сумі 2067236,00 грн. встановлено, що на формування цих показників мало вплив здійснення пасажирських перевезень в міському, приміському, міжміському та міжнародному сполученнях, а також надання транспортних послуг населенню.
В ході судового засідання встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ВАТ «Калуське АТП» («Виконавець») та ДП «Орісіл-Калуш» ТзОВ «Орісіл» («Замовник») 16.05.2003 р. за №Т/29 укладено договір про транспортне обслуговування, згідно якого «Виконавець» зобов`язується надавати транспортні послуги «Замовнику», а саме: перевозити працівників «Замовника» на роботу та з роботи автобусами «Виконавця» на основі погодженого сторонами даного договору розкладу руху по маршруту «Технікум прохідна хімзаводу». Відповідно до п. 2.1 вказаного договору оплата за перевезення робітників «Замовника» здійснюється в розмірі 6800,00 грн. щомісячно. Згідно п. 2.2. даного договору у зв`язку з інфляцією, зміною ціни на паливно-мастильні матеріали, запасні частини та інше, допускається зміна цін на транспортні послуги, про що «Виконавець» своєчасно повідомляє «Замовника» письмово з оформленням додатку до договору (том 2 а.с. 18).
Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов`язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв`язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв`язку з компенсацією вартості товарів (послуг). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами.
У відповідності до пп. 5.1.13 п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про податок на додану вартість» звільняються від оподаткування операції, зокрема, з надання послуг з перевезення осіб пасажирським транспортом (крім таксомоторів) у межах населеного пункту, тарифи на які регулюються органом місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, визначеної законом. Це звільнення не поширюється на операції з надання пасажирського транспорту в оренду (прокат).
Судом встановлено, що відповідно до Протоколу №5 від 15.03.2005 р. засідання конкурсного комітету з проведення конкурсів на право здійснення перевезень пасажирів автомобільним транспортом на міських маршрутах ВАТ «Калуське АТП» визнано переможцем конкурсу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування. В рішенні конкурсної комісії визначено маршрути перевезення, в тому числі №14 «Центр (готель «Прикарпатський») виробництво «Поліолефін» (том 2 а.с. 63).
Рішенням виконавчого комітету Калуської міської Ради від 20.05.2008 р. за № 248 встановлено тарифи щодо оплати транспортних послуг на міських автобусних маршрутах загального користування за одну поїздку з 01.06.2008 року в розмірі 1,25 грн. (том 2 а.с. 44).

В ході судового засідання судом встановлено, що позивач в розумінні ст. ст. 1, 29, 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» є суб`єктом господарювання, який відповідно до законодавства та отриманої ліцензії надає послуги за договорами перевезення пасажирів транспортними засобами, що використовуються ним на загальних підставах та є автомобільним перевізником.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортний засіб загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів (автобус, легковий автомобіль, вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу).

В силу статті 7 вказаного Закону організація пасажирських перевезень покладається, зокрема, на міські ради відповідного населеного пункту щодо встановлення та регулювання міських автобусних маршрутах загального користування. При цьому органи місцевого самоврядування зобов`язанні, в тому числі забезпечувати укладання договору на автобусних маршрутах загального користування із автомобільним перевізником - переможцем конкурсу на міських, приміських та міжміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), чи надання дозволу на приміських та міжміських автобусних маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), та забезпечувати контроль за виконанням ним умов договору чи дозволу.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Згідно з частинами першою та другою статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Так, до власних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності (п. 2 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже, тарифи на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування підлягають регулюванню органами місцевого самоврядування.

В ході судового засідання судом встановлено, що на виконання вимог чинного законодавства, Калуською міської радою затверджено паспорт міського автобусного маршруту загального користування № 14 (том 2 а.с.70-79), на якому і здійснювалось перевезення працівників ДП «Орісіл-Калуш» ТзОВ «Орісіл».

Оскільки судом встановлено, що позивач надавав послуги по перевезенню осіб пасажирським транспортом у межах населеного пункту, тарифи на які регулюються органом місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, визначеної законом, то операції щодо надання послуг з такого перевезення звільняються від оподаткування з податку на додану вартість в розумінні пп. 5.1.13 п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про податок на додану вартість».

Доводи представника відповідача щодо здійснення позивачем регулярних спеціальних пасажирських перевезень на виконання умов договору від 16.05.2003 р. №Т/29 (між ВАТ «Калуське АТП» та ДП «Орісіл-Калуш» ТзОВ «Орісіл»), внаслідок чого позивачу донараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 45909,00 грн., спростовуються матеріалами справи, а саме паспортом маршруту, оскільки маршрут, визначений у вказаному договорі є частиною маршруту загального користування, затвердженого органом місцевого самоврядування, існування інших маршрутів, які б використовувались для перевезення працівників ДП «Орісіл-Калуш» ТзОВ «Орісіл» в судовому засіданні позивачем заперечувалось, при цьому відповідачем не надано доказів, які б спростували вказане твердження позивача. Таким чином, дана господарська операція не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що податковим органом неправомірно, в порушення вимог пп. 5.1.13 п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про податок на додану вартість», донараховано податкове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 30606,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 15303,00 грн., а тому податкове повідомлення-рішення від 24.11.2010 року №/2 підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №/2 від 24.11.2010р., згідно якого позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальній сумі 173065,00 грн., в тому числі за основним платежем 122789,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 50276,00 грн., судом встановлено наступне.

Як вбачається з акту податкової перевірки, при здійсненні податковим органом перевірки повноти визначення податку на прибуток за період з 01.04.2008р. по 31.03.2010р. встановлено заниження податку на прибуток в сумі 122789,00 грн., в тому числі за 1 квартал 2009р. заниження даного податку становить 7615,00 грн., за півріччя 2009р. 35156.00 грн., три квартали 2009р. 91617,00 грн., за 2009р. 122789,00 грн.

Податковою перевіркою встановлено, що ВАТ «Калуське АТП» протягом перевіреного періоду уклало договори про сумісну діяльність, пов`язану з перевезенням пасажирів на автобусному маршруті загального користування з приватними підприємцями. Цими договорами визначено взаємовідносини між ВАТ «Калуське АТП» та вищезазначеними підприємцями при виконанні спільних перевезень пасажирів на маршрутах, їх взаємні зобов`язання (том 1 а. с. 18).

Згідно вищевказаних договорів ВАТ «Калуське АТП» включено до складу валових витрат згідно Актів здачі-приймання робіт (надання послуг) витрат по наданню послуг по перевезенню пасажирів на той чи інший маршрут на загальну суму 1 309 528 грн.

Одночасно, податковою перевіркою встановлено, що ВАТ «Калуське АТП» в порушення вимог пунктів 1.3 та 1.4 Порядку складання Звіту про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи, затвердженого наказом ДПА України 30.09.2004 N 571 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.102004 за N 1389/9988, не надано для обліку в Калуській оДПІ належним чином завірених копій договорів про спільну діяльність та не подавалися Звіти про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи, а тому суму визначені у вищезазначених актах виконаних робіт не віднесені до складу валових витрат, оскільки є такими, що не відповідають правилам ведення податкового обліку.

Судом встановлено, що у періоді з 01.04.2008 р. по 31.03.2010р. між позивачем та приватним підприємцем ОСОБА_1 укладено договори про сумісну діяльність, пов`язану з перевезенням пасажирів на автобусному маршруті загального користування. Згідно цих договорів позивач орендував у приватного підприємця автомобільний транспорт для здійснення вказаних перевезень (том I а. с. 83-88, 167-181).

При цьому, позивач виконує роботи з проведення щоденного медичного контролю, здійснює станційно-касове обслуговування на маршруті тощо, за що отримує відповідну винагороду.

Підприємець виконує роботи з матеріально-технічного обслуговування власного транспортного засобу та безпосередньо здійснює автотранспортні перевезення тощо, за що також отримує відповідну винагороду.

На підтвердження надання послуг та їх отримання, між сторонами договору оформлено акти здачі-приймання робіт, на підставі яких позивач було сформовано валові витрати (а. с. 88-99).

Аналогічні договори та відповідно до них акти здачі-приймання виконаних робіт укладено між позивачем та ПП ОСОБА_2 (а.с. 100 116, 182-202), з ПП ОСОБА_3 (а.с. 120-132, 203 - 214), з ПП ОСОБА_4 (а.с. 133-145), з ПП ОСОБА_5 (а.с. 146-151), з ПП ОСОБА_6 (а.с. 152-165, 238-253), з ПП ОСОБА_7 (а.с. 215-227), з ПП ОСОБА_8 (а.с. 228-237), з ПП ОСОБА_9 (том 2 а.с. 1-4).

Відповідно до статті 1130 Цивільного Кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Статтею 1132 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Відповідно до пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР (із змінами та доповненнями) спільна діяльність без створення юридичної особи провадиться на підставі договору про спільну діяльність, що передбачає об`єднання коштів або майна учасників для досягнення спільної господарської мети.

Облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку.

Для цілей оподаткування господарські відносини між учасниками спільної діяльності прирівнюються до відносин на основі окремих цивільно-правових договорів.

Порядок податкового обліку та звітності результатів спільної діяльності встановлюється центральним податковим органом.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 30 вересня 2004 року № 571 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 жовтня 2004 року за № 1389/9988 затверджено Порядок ведення податкового обліку результатів спільної діяльності на території України без створення юридичної особи.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 19 лютого 1998 року № 80 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 березня 1998 року за № 172/2612 (із змінами і доповненнями) затверджено Порядок обліку платників податків, зборів (обов`язкових платежів). Відповідно до пункту 4.12 цього Порядку на обліку в органах державної податкової служби повинні перебувати угоди про розподіл продукції (далі угоди) та договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб (далі договори), при виконанні яких виникають обов`язки за сплатою податків і зборів (обов`язкових платежів), передбачених законодавством. Документи, що стосуються договору чи угоди, зберігаються у обліковій справі платника податків.

Відповідно до підпункту 4.12.2 пункту 4.12 Порядку від 19 лютого 1998 року № 80 для взяття на облік договору про спільну діяльність без створення юридичної особи платник податків (резидент), що призначений учасниками договору відповідним за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору, за своїм перебуванням на податковому обліку подає такі документи: заяву за ф. № 1-ОПП та завірену копію договору (контракту) про спільну діяльність.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, судом встановлено, що оскільки спірні договори про сумісну діяльність, які укладені між позивачем та вищенаведеними підприємцями, не передбачали об`єднання майна й коштів для проведення такої діяльності як окремої господарської операції з її подальшим отриманням прибутку, його розподілом між учасниками договорів, а також відсутності уповноваженої особи на ведення окремого бухгалтерського обліку договорів, то такі договори не є договорами про спільну діяльність в розумінні статей 1130,1132 Цивільного Кодексу України. Крім того, вони не підлягають окремій реєстрації в податкових органах.

В ході судового засідання встановлено та не заперечується сторонами, що у відповідності до спірних договорів про сумісну діяльність, пов`язану з перевезенням пасажирів на автобусному маршруті загального користування, приватні підприємці фактично здійснювали надання послуг позивачу, про що свідчать акти здачі-приймання робіт, наявні у матеріалах справи.

Крім того, слід зазначити, що податковим органом неправомірно віднесено до спільної діяльності роботи, які виконано у період з 2008 р. по 2009р. за договорами №189-АС про надання послуг та виконання робіт, що пов`язані з відправленням та прибуттям пасажирів автобусних маршрутів загального користування з автовокзалу ВАТ «Одесавтотранс» від 01.09.2007 р. та Угоди про станційне обслуговування на маршруті «Верня-Івано-Франківськ АВ» від 19.02.2008 р. на загальну суму 14201,71 грн.

Відповідно до п. 5 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, позивач за наявності підтверджуючих документів відповідно до ст. 5 вищенаведеного Закону правомірно відніс до валових витрат витрати, пов`язані з виконанням укладених договорів між ним та іншими суб`єктами господарювання, як такими, що відносяться до проведення господарської діяльності і пов`язанні з отриманням валового доходу.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення №/2 від 24.11.2010р., згідно якого позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в загальній сумі 173065,00 грн., в тому числі за основним платежем 122789,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 50276,00 грн., прийнято податковим органом неправомірно, а тому підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення №/2 від 24.11.2010р. на підставі якого позивачу визначено суму податкового зобов`язання по орендній платі з юридичних осіб у сумі 92457,41 грн., в тому числі за основним платежем 61638,41 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкцій в розмірі 30819,00 грн., судом встановлено наступне.

У відповідності до Закону України «Про плату за землю» ВАТ "Калуське АТП" є платником орендної плати за землю.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про плату за землю» (зі змінами та доповненнями) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Згідно із статтею 5 вказаного Закону об`єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди.

Статтею 13 вищевказаного Закону платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Як вбачається з матеріалів справи, що 23.04.2007 р. між ВАТ «Калуське АТП» та Калуською міською радою укладено договір оренди землі, який 30.05.2007 р. зареєстровано в Калуському міському відділі Івано-Франківської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах» за №61 (том 2 а.с. 22-25).

Згідно вищенаведеного договору оренди землі, на підставі рішення Калуської міської Ради від 29.03.2007 р. за №257 позивачу надається земельна ділянка площею 4.4850 га для обслуговування автотранспортного підприємства, яка знаходиться в м. Калуші на вул. Глібова, 52. Нормативна грошова оцінка землі становить 4379158,28 грн. При цьому, орендна плата становить 65687,37 грн.

В матеріалах справи міститься додаток №1 від 01.07.2007р. до договору оренди землі №61 від 30.05.2007р., який не зареєстрований у порядку, встановленому чинним законодавством України (том 2 а.с.26).

15.03.2010р. між сторонами було укладено додаток № 2 до договору оренди землі №61 від 30.05.2007р., який 20.07.2010 р. зареєстровано в Калуському міському відділі Івано-Франківської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах» за №38, відповідно до якого продовжено строк дії основного договору та збільшена оренда плата за земельну ділянку.

Як вбачається з акту податкової перевірки, відповідач дійшов висновку про заниження позивачем суми орендної плати за земельну ділянку за перевірений період в загальній сумі 61638,41 грн., в тому числі за 2008 р. в сумі 33526,83 грн., за 2009р. 20528,04 грн., за січень-березень 2010 року 7583,54 грн.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до рішення Калуської міської Ради від 28.02.2008р. за № 518 «Про затвердження розмірів орендної плати за землю в м. Калуші», згідно з яким Калуській оДПІ доручено приймати від землекористувачів декларації за 2008 рік з обчисленою сумою орендної плати у відповідності до розмірів ставок, встановлених цим рішенням (том 2 а.с.65).

В силу статті 654 Цивільного кодексу України, зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договорі, який змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі», зокрема, укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Статтею 18 вказаного Закону зазначено, що договорі оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Зміни до умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін (ст. 30 цього Закону).

Враховуючи вимоги ст. 654 Цивільного кодексу України та ст. 18 Закону України «Про оренду землі», зміни до договору оренди землі набувають чинності після їх державної реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди землі здійснюється відповідно до Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 р. № 174, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.07.2003 р. за №641/7962.

У разі внесення змін до договору оренди землі у частині визначення строків, перебіг строку основного договору слід обліковувати після набуття ним (основним договором) чинності.

Виходячи з аналізу норм вищенаведеного законодавства, судом встановлено, що на момент здійснення податковим органом перевірки фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.04.2008 р. по 31.03.2010 р. діяв основний договір оренди землі, який 30.05.2007 р. зареєстровано в Калуському міському відділі Івано-Франківської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах» за №61. Додаток № 1 від 01.07.2007р. до нього не набрав чинності, оскільки він не пройшов державну реєстрацію в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, суд вважає неправомірними дії податкового органу щодо визначення податкового зобов`язання по орендній платі, яке донараховано позивачу за умовами та на підставі Додатку № 1 від 01.07.2007р. до договору оренди землі.

Крім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що додаток № 2 до основного договору оренди землі набрав чинності 20.07.2010р. тобто з моменту його реєстрації в Калуському міському відділі Івано-Франківської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах» за №38, а тому суд вважає, що донарахування суму податкового зобов`язання по орендній платі на підставі умов Додатку №2 є безпідставним, оскільки він набрав чинності після закінчення періоду, що перевірявся податковим органом (з 01.04.2008 р. по 31.03.2010 р.).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення №/2 від 24.11.2010р. на суму 92457,41 грн. прийнято податковим органом в безпідставно, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття спірного рішення, а тому підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Калуської оДПІ №/2 від 24.11.2010 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Калуської оДПІ №/2 від 24.11.2010 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Калуської оДПІ №/2 від 24.11.2010 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ВАТ "Калуське автотранспортне підприємство" сплачений судовий збір в сумі 10 (десять) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Григорук О.Б.

Постанова складена в повному обсязі 31.01.2011 року.