Справа № 320/9621/25
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9621/25 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Парінова А.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Фастівської міської ради Київської області та міського голови Фастівської міської територіальної громади ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області, міського голови Фастівської міської територіальної громади ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2025 року до Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області, міського голови Фастівської міської територіальної громади ОСОБА_2, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Фастівської міської ради Київської області яка полягає у невчиненні дій, визначених частиною 4 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», щодо повторного розгляду рішення №417-LVІІ-VІІІ від 19.08.2024 «Про звільнення заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, з питань медицини ОСОБА_1.»;

- визнати протиправною бездіяльність голови Фастівської міської ради Київської області ОСОБА_2, яка полягає у невчиненні дій, визначених частиною 4 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», щодо скликання та внесення до порядку денного сесії Фастівської міської ради Київської області повторного розгляду рішення №417-LVІІ-VІІІ від 19.08.2024 «Про звільнення заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, з питань медицини ОСОБА_1.»;

- зобов`язати голову Фастівської міської ради Київської області вчинити дії, визначені?законодавством, передбачені частиною 4 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», щодо скликання та внесення до порядку денного сесії Фастівської міської ради Київської області з повторного розгляду рішення №417-LVІІ-VІІІ від 19.08.2024 «Про звільнення заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, з питань медицини ОСОБА_1.»;

- зобов`язати Фастівську міську раду Київської області прийняти рішення про припинення повноважень заступника голови Фастівської міської ради Київської області ОСОБА_1 , відповідно до частини 4 статті 56 та частини 4 статті 59 Закону України «Про місце самоврядування в України».

Свої вимоги позивач мотивує безпідставністю оскаржуваної бездіяльності та наявністю визначених законом підстав для прийняти рішення про припинення повноважень заступника голови Фастівської міської ради Київської області ОСОБА_1.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області, голови Фастівської міської ради Київської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю.

Позиція суду мотивована тим, що поведінка суб`єктів владних повноважень з призначення, проведення сесії, розгляду питання та прийняття рішення про дострокове припинення повноважень заступника голови міської ради у разі його звернення з особистою заявою до відповідної ради про складення ним повноважень заступника голови ради, яким береться до відома зазначений факт (ч. 4 ст. 56, ч. 4 ст. 59 Закону України «Про місце самоврядування в Україні») не є дискреційними повноваженнями, оскільки норми права не допускають кілька варіантів поведінки суб`єкта владних повноважень у зазначених обставинах справи та не надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 19 червня 2025 року міський голова Фастівської міської територіальної громади ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

27 червня 2025 року представник Фастівської міської ради звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2025 року, від 01 липня 2025 року та від 10 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

24 вересня 2025 року позивач подав додаткові пояснення, за змістом яких просить здійснювати розгляд справи за його участі.

Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з поданого клопотання позивача, в такому не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.

Колегія суддів зазначає, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ніяким чином не обмежує процесуальні права учасників справи, а свої пояснення та докази у справі учасники справи мають можливість надати до суду за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши клопотання позивача, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, беручи до уваги пункт 20 частини 1 статті 4 та частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа є справою незначної складності, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до фактичних обставин справи, рішенням Фастівської міської ради Київської області від 11.02.2021 № 71-VII-VIII позивача затверджено на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, з питань медицини.

30.04.2024 позивачем на ім`я міського голови було подано заяву про звільнення за власним бажанням наступного змісту: «Прошу звільнити мене за власним бажанням з наступного робочого дня після прийняття відповідного рішення Фастівською міською радою (сесія)».

Фастівським міським головою ОСОБА_2 видано розпорядження № 94-од від 30.04.2024 «Про скликання п`ятдесятої позачергової сесії «Фастівської міської ради VIII скликання» на 01.05.2024 о 09:00 год.

Серед питань, винесених на розгляд сесії, було винесене питання про звільнення заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, з питань медицини ОСОБА_1 (п.1.2).

Вказана сесія не відбулась з причини відсутності кворуму і питання звільнення позивача не було вирішено.

Кадрові питання були включені до порядку денного п`ятдесят другої позачергової сесії Фастівської міської ради VIII скликання відповідно до Розпорядження міського голови від 03.06.2024 № 131-од скликаної на 07.06.2024 (п.1.13) та 07.06.2024року № 135-од про перенесення сесії на 08.06.2024 на 09:00 год. (п.1.19)

Питання звільнення позивача на п`ятдесят другій позачерговій сесії не розглядалося.

11.06.2024 позивачем на ім`я міського голови було повторно подано заяву про звільнення за власним бажанням (вх. № Д35.1339.4).

27.06.2024 та 04.07.2024 позивачем на ім`я голови Фастівської міської ради Київської області були подані заяви про звільнення за власним бажанням (вх.№ Д35.1459.4 та вх. №Д35.1534.4 відповідно).

Розпорядженням голови Фастівської міської ради Київської області від 04.07.2024 № 153-од було скликано п`ятдесят четверту позачергову сесію Фастівської міської ради VIII скликання на 06.07.2024 на 09:00 год. До порядку денного даної сесії був включений п.1.13 «Кадрові питання», проте питання звільнення позивача не розглядалося.

Розпорядженням голови Фастівської міської ради Київської області від 09.07.2024 № 156-од було скликано п`ятдесят п`яту позачергову сесію Фастівської міської ради VIII скликання на 11.07.2024 на 08:00 год. До порядку денного даної сесії був включений п.1.13 «Кадрові питання».

Сесія не відбулась, питання звільнення позивача не було вирішено.

На першому засіданні п`ятдесят сьомої позачергової сесії Фастівської міської ради VIII скликання було прийнято рішення №417-LVII-VIII від 19.08.2024 «Про звільнення заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, з питань медицини ОСОБА_1 ».

Дане рішення було зупинено розпорядженням голови Фастівської міської ради Київської області №186-од від 23.08.2024 «Про зупинення рішення Фастівської міської ради від 19.08.2024 №417-LVII-VIII «Про звільнення заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, з питань медицини ОСОБА_1 ».

Розпорядженням голови Фастівської міської ради Київської області №187-од від 26.08.2024 було скликане друге засідання п`ятдесят сьомої позачергової сесії Фастівської міської ради VIII скликання на 27.08.2024 о 09:00 год. До порядку денного було включено питання «Про звільнення заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, з питань медицини ОСОБА_1 ».

Друге засідання п`ятдесят сьомої позачергової сесії Фастівської міської ради VIII скликання 27.08.2024 не відбулося, у зв`язку з відсутністю кворуму.

До порядку денного шістдесят другої позачергової сесії Фастівської міської ради VIII скликання від 26.11.2024 вносилось питання звільнення позивача за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, пункт 4 частина 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, але було зняте за пропозицією депутата Фастівської міської ради Воронова С.В.

10.02.2025 Київським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі №320/61662/24 за позовом міського голови Фастівської міської територіальної громади ОСОБА_2 до Фастівської міської ради та ОСОБА_1 про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень Фастівської міської ради протиправною та такою, що порушує інтереси Фастівської міської територіальної громади; припинення служби в органах місцевого самоврядування заступника голови з питань діяльності виконавчих органів ради, з питань медицини ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю її на роботі більше трьох годин підряд без поважних причин та систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам справи, з урахуванням доводів апеляційних скарг Фастівської міської ради Київської області та міського голови Фастівської міської територіальної громади ОСОБА_2, колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційних скарг, апелянти покликаються на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме залишенні поза увагою пропуску позивачем строку звернення до суду.

Таким чином, враховуючи наявність доводів щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду із позовом, колегія суддів дійшла висновку про необхідність першочергово здійснити перевірку останніх для вирішення питання про наявність або відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому Кодексу адміністративного судочинства України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Проте, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Частина перша статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №340/1019/19.

Як вбачається зі змісту фактичних обставин справи, позивач оскаржує бездіяльність Фастівської міської ради Київської області та голови Фастівської міської ради Київської області ОСОБА_2 щодо повторного розгляду рішення №417-LVІІ-VІІІ від 19.08.2024 «Про звільнення заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, з питань медицини ОСОБА_1.» та просить зобов`язати відповідачів прийняти рішення про припинення повноважень заступника голови Фастівської міської ради Київської області ОСОБА_1 , відповідно до частини 4 статті 56 та частини 4 статті 59 Закону України «Про місце самоврядування в України».

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, посада позивача (заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, з питань медицини) відноситься до публічної служби.

Наведений спір стосується звільнення ОСОБА_1 з публічної служби, отже строк звернення з відповідними вимогами до суду становить один місяць, який розпочався 20.08.2024.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернулась до суду з означеним позовом 26.02.2025, тобто поза межами встановленого процесуального строку.

Згідно з частиною першою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Також пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду з відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Крім того, доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховний Судом, зокрема, у постановах від 16 листопада 2022 року у справі № 240/19150/20, від 18 серпня 2022 року у справі № 240/41471/21 та від 07 грудня 2022 року у справі № 620/573/22.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заявляв клопотання про поновлення строку звернення до суду та не обґрунтував підстави подання наведеного позову саме 26 лютого 2025 року (а.с.1-10).

За змістом відзиву на позовну заяву представник Фастівської міської ради Київської області зазначав про пропуск позивачем строку звернення до суду (а.с.53-55). Втім, оцінка наведеним доводам за змістом оскаржуваного судового рішення відсутня (а.с.56).

Суд також враховує, що за змістом додаткових пояснень від 24 вересня 2025 року позивач не наводить заперечень щодо доводів апеляційних скарг в частині пропуску строку звернення до адміністративного суду (а.с.176-181).

Колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Незвернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Поряд з наведеним колегія суддів звертає увагу, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, помилково вирішивши по суті спір, позовні вимоги щодо якого підлягали залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, призвело до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги слід залишити без розгляду.

Зважаючи на те, що апелянти в апеляційних скаргах просять скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, то такі слід задовольнити частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Фастівської міської ради Київської області та міського голови Фастівської міської територіальної громади ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області, міського голови Фастівської міської територіальної громади ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

А.Б. Парінов