Справа № 643/5556/25
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 р.Справа № 643/5556/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 11.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Сугачова О.О., пр-т Ювілейний, 38Є, м. Харків, 61005, по справі № 643/5556/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 4397836 від 31.03.2025 про накладення адміністративного стягнення, винесену інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 полку 2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Путіловим Вадимом Геннадійовичем, відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 11.07.2023 позовну заяву залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що під час руху у кожному випадку манеру чи повороту він вмикав покажчики поворотів. Стверджує, що якщо це був якийсь звичайний маневр по об`їзду люку чи вибоїни, який відбувався в межах однієї смуги, то звісно що для цього не потрібно вмикати покажчик повороту. Тому на місці зупинки необхідно було дослідити відеозапис стосовно суті цього маневру. Лише аналізом відеозапису ймовірного порушення можна було переконатися чи потрібно було у якійсь конкретній ситуації вмикати покажчик повороту чи відповідно до правил цього не потрібно було робити. Але такі відео записи у справі відсутні. Таким чином, на думку позивача, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення і, як наслідок, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена протиправно та підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України та керуючись ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що постановою серії ЕНА № 4397836 від 31.03.2025, складеної інспектором № 1 роти № 1 батальйону № 4 полку 2-2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Путіловим В.Г., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510,00 гривень.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 31.03.2025 о 20:33 годині у м. Києві, площа Лесі Українки, 1, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Porsche Раnamera» державний номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал покажчику повороту перед початком виконання маневру, а саме при зміні смуги для руху, чим порушив вимоги п. 9.4 Правил дорожнього руху.

Такі дії ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважаючи спірну постанову незаконною, звернувся до суду з позовом.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення не було порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення доведена, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно із частиною другою статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги по суті встановленого порушення, колегія суддів зазначає, що порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху(далі -ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Відповідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункти 1.3, 1.9).

Відповідно до п.1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб неповинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян завдавати матеріальних збитків.

Відповідно пп. а п. 9.1 ПДР України попереджувальними сигналами є сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою. Згідно п. 9.2 ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

У п. 9.4 ПДР України зазначено, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути незрозумілим для інших учасників руху. Визначення терміну «маневрування (маневр)» наведене в п. 1.10 ПДР України. Так, маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом. Обов`язок вмикати світловий покажчик повороту згідно з п. 9.2 ПДР України виникає у випадку вчинення водієм маневрів, тобто перед початком руху, перестроюванням, поворотом праворуч чи ліворуч, розворотом, з`їздом з проїзної частини, рухом заднім ходом. Відповідно до положень п. 9.2 б ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Починаючи рух, водій зобов`язаний проінформувати інших учасників дорожнього руху про початок виконання будь-якого маневру, незалежно від місця виконання маневру, плавності виконання маневру і віддаленості інших учасників дорожнього руху. Сигнали лівого повороту подаються перед початком руху від правого краю проїзної частини, перестроюванням на ліву смугу, поворотом ліворуч, розворотом, початком обгону, а також перед зупинкою біля лівого краю проїзної частини. Сигнали правого повороту подаються перед початком руху від лівого краю проїзної частини, перестроюванням на праву смугу, поворотом праворуч, зупинкою біля правого краю проїзної частини, а також при завершенні виконання обгону.

За ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП, в тому числі показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ч. 2 та 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно оскаржуваної постанови, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху зафіксовано на службову бодікамеру інспектора поліції №473905.

Так, на підтвердження правомірності рішення, представником відповідача Департаменту патрульної поліції Тарадай В.В. до суду подано DVD диск з відеофайлами, а саме з відеозаписом з місця події, який зафіксовано на бодікамеру поліцейського № 473905 від 31.03.2025 (а.с.63).

Колегією суддів здійснено огляд наданого стороною відповідача відеозапису.

З дослідженого відеозапису вбачається, що 31.03.2025 починаючи з 20:31 години службовий автомобіль працівників патрульної поліції рухається з увімкненими проблисковими маячками та звуковим сигналом. Далі, у гучномовець зафіксовано вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу «Porsche», який через деякий проміжок часу (не одразу) зупинився на вимогу поліцейських. Підійшовши до зазначеного транспортного засобу, поліцейський представився та повідомив водія про причину зупинки транспортного засобу, тобто порушення водієм Правил дорожнього руху, а саме: здійснення маневрування із ряду в ряд, без подачі сигналу покажчиками повороту, тобто, після зупинки транспортного засобу «Porsche», поліцейський виконав вимоги ч. 3 ст. 18 та ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». На повідомлене поліцейським правопорушення, водій відповів: «Я бачу, що я роблю. Я об`їжджав люки. Я їжджу по Правилах, але люки мене вже доконали просто.». Потім водій зазначив поліцейському, що неможливо маневрувати та вмикати покажчики повороту, це неможливо, оскільки це є маневрування, а не поворот. Водій неодноразово наголошував на тому, що здійснював саме маневри. Надалі, за наданими на вимогу поліцейського документами, особу водія було встановлено. Ним виявився ОСОБА_1 , якому поліцейським повністю роз`яснені права, передбачені чинним законодавством. При цьому водій ОСОБА_1 постійно перебивав поліцейського. ОСОБА_1 постійно наголошував на тому, що здійснював лише маневрування не вмикаючи при цьому покажчик відповідного повороту, оскільки «це не піаніно, щоб вмикати їх та вимикати». У подальшому, інспектором № 1 роти № 1 батальйону № 4 полку 2-2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Путіловим В.Г. здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення та відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА №4397836 від 31.03.2025 за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Водій ОСОБА_1 відмовився отримувати копію постанови на місці події, зазначивши, що отримає її поштою.

Як видно зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА № 4397836 від 31.03.2025, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Porsche Раnamera» державний номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал покажчику повороту перед початком виконання маневру, а саме при зміні смуги для руху, чим порушив вимоги п. 9.4 Правил дорожнього руху.

Позивачем не заперечується факт того, що він не вмикав покажчики відповідного повороту при здійсненні маневрів, що підтверджено, в тому числі, і відеозаписом.

Із дослідженого відеозапису вбачається як ОСОБА_1 повідомляє поліцейському, що «неможливо маневрувати та вмикати покажчик повороту, це неможливо, оскільки це є маневрування, а не поворот.». ОСОБА_1 неодноразово наголошував на тому, що здійснював маневрування, не вмикаючи при цьому покажчики відповідного повороту, оскільки «це не піаніно, щоб вмикати їх та вимикати».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, що свідчить про її обґрунтованість. Транспортний засіб позивача знаходився в зоні зйомки технічного приладу поліції з функцією відеозапису до повної зупинки. Вказаний відеозапис достеменно свідчить, що ОСОБА_1 не подав сигнал покажчику повороту перед початком виконання маневру, а саме при зміні смуги для руху, чим порушив вимоги п. 9.4 Правил дорожнього руху.

Заперечення позивача, що у його діях не має складу адміністративного правопорушення, а також посилання на те, що поліцейським не було надано доказів вчинення ним правопорушення, не заслуговує на увагу, оскільки події безперервно фіксувалися на відеокамеру, з якої вбачається протилежне. Отож, твердження позивача про його невинуватість спростовано наданими відповідачем відеозаписами, що зафіксовані поліцейським патрульним автомобілем, який безперервно слідував за транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 , на якого в подальшому і складено постанову.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 11.07.2025 по справі № 643/5556/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич