Справа № 400/10477/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/10477/24

Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М. Дата і місце ухвалення: 26.03.2025р., м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів : Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі відділу координації пенсійних питань про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України в особі відділу координації пенсійних питань, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову МВС України в особі відділу координації пенсійних питань щодо надання ОСОБА_1 статусу «Ветерана органів внутрішніх справ»;

- зобов`язати МВС України в особі відділу координації пенсійних питань надати ОСОБА_1 статус «Ветеран органів внутрішніх справ» на підставі п.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та видати посвідчення і нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправною відмову МВС України в особі відділу координації пенсійних питань щодо надання ОСОБА_1 статусу «Ветерана органів внутрішніх справ».

Зобов`язано МВС України в особі відділу координації пенсійних питань надати ОСОБА_1 статус «Ветеран органів внутрішніх справ» на підставі п.1 ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та видати посвідчення і нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

Не погоджуючись з вказаним рішенням Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 26.03.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням відповідача на те, що в розумінні пункту 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», для статусу ветерана служби необхідний стаж 25 і більше років безпосереднього проходження служби (календарна вислуга), а не прирівняний до неї або час роботи та навчання, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Служба ОСОБА_1 в календарному обчисленні становить 24 роки 07 місяців 28 днів. А відтак, оскільки станом на дату звільнення позивача його вислуга бездоганної служби в органах внутрішніх справ в календарному обчисленні становить менше 25 років, останній не набув права на надання статусу «Ветерана органів внутрішніх справ» відповідно до п.1 ст.5 Закону №203/98-ВР.

Також, апелянт посилається на те, що при прийнятті рішення про зобов`язання МВС України надати ОСОБА_1 статус «Ветеран органів внутрішніх справ» та видати посвідчення і нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ», суд першої інстанції втрутився в дискреційні повноваження МВС України.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства внутрішніх справ України та отримує пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Пенсія позивачу призначена в березні 2005 року за наявності вислуги в календарному обчисленні 27 років 01 місяць 28 днів, з яких: служба в МВС - 24 роки 07 місяців 28 днів, навчання в ВНЗ 02 роки 06 місяців.

30 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із заявою про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ та видачі відповідного посвідчення на підставі пункту 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Листом від 15.08.2024р. №26166/51-2024 Міністерство внутрішніх справ України в особі відділу координації пенсійних питань відмовило позивачу у наданні статусу ветерана органів внутрішніх справ та видачі відповідного посвідчення. Зокрема, Міністерство зазначило, що розрахунок вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії був оформлений з урахуванням періоду його навчання в Миколаївському кораблебудівному інституті, що становить 02 роки 06 місяців. Служба ОСОБА_1 становить 24 роки 07 місяців 28 днів (період з 30.06.1980р. по 28.02.2005р.). Станом на дату звільнення зі служби з органів внутрішніх справ вислуга бездоганної служби в органах внутрішніх справ (яка обчислюється для визначення відповідного статусу) у календарному обчисленні становить менше 25 років, що недостатньо для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ відповідно до пункту першого статті 5 Закону №203/98-ВР.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної відмови ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача підстав для набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ, оскільки його календарна вислуга бездоганної служби в органах внутрішніх справ становить 27 років 01 місяць 28 днів. Суд зазначив, що до вислуги років на службі в органах внутрішніх справ включається період навчання у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, в той час як за період навчання в Миколаївському кораблебудівному інститут позивачу було присвоєно військове звання - лейтенант-інженер.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Правові та організаційні засади реалізації громадянами прав, пов`язаних із отриманням ними статусу ветеранів органів внутрішніх справ, визначені Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.1998р. №203/98-ВР (далі - Закон №203/98-ВР).

Преамбулою Закону №203/98-ВР визначено, що цей Закон встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Статтею 4-1 Закону №203/98-ВР встановлено, що дія цього Закону поширюється на громадян України, які віднесені до категорій ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України відповідно до цього Закону та постійно проживають на території України.

Відповідно до п.1 ст.5 Закону №203/98-ВР ветеранами військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:

які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Статтею 10 Закону передбачено, що ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Пунктом 3 Порядку видачі посвідчення ветерана військової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1601 від 30.08.1999р., передбачено, що підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку - для осіб, зазначених у пункті 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

За змістом указаних норм саме вислуга років у календарному або пільговому обчисленні, зазначена у наказі про звільнення з органів внутрішніх справ в запас або відставку, є підставою для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

За твердненнями апелянта, «календарне обчислення вислуги років» у розумінні Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» не є тотожним «календарному обчисленню вислуги років», передбаченому Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки Закон України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», застосовуючи поняття «календарна» та «пільгова» вислуги років, не визначає суть та порядок їх обчислення, з чого слідує, що він вживає ці поняття у розумінні інших нормативно-правових актів, зокрема Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (оскільки ці Закони регулюють спільну сферу правовідносин: соціальний захист громадян, звільнених, зокрема, з органів внутрішніх справ).

Статтею 17 Закону №2262-ХІІ (в редакції, чинній на дату звільнення позивача) передбачено, що порядок обчислення вислуги років для призначення пенсій відповідно до цього Закону особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог цього Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей від 17.07.1992р. №393.

Відповідно до пункту 2 цього Порядку №393 (в редакції, чинній на дату звільнення позивача) до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ України при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Тобто, додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, за період навчання в Миколаївському кораблебудівному інституті позивач отримав наряду з цивільної спеціальністю відповідну військову морську підготовку, у зв`язку з чим наказом МО СРСР №64 від 21.03.1980р. йому було присвоєно військове звання - лейтенант-інженер.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач на день звільнення з органів внутрішніх справ мав календарну вислугу 27 років 01 місяць 28 днів, що є достатнім для отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.06.2022р. по справі №809/1566/17.

Твердження апелянта про те, що суд втрутився в дискреційні повноваження МВС України колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за наведених обставин у відповідача існує єдиний законний варіант поведінки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги МВС України та скасування рішення від 26.03.2025р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук