Справа № 640/14270/22
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Братиці К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛАМ Україна" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛАМ УКРАЇНА» звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

16 липня 2025 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від позивача, в якому останній просив апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з ВПП було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за травень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт від 20.08.2021 року № 789/31-00-04-02-02/33832039.

За результатами проведеної перевірки (з урахуванням відповіді заперечення на акт перевірки) контролюючим органом було встановлено порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (далі ПК України), внаслідок чого завищено податковий кредит по декларації з ПДВ за травень 2021 року у сумі 6 481 811 грн, завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (показник р. 19 Декларації) на 6 481 811 грн, що призвело до завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на 6 481 811 гривень.

На підставі висновків акта перевірки Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з ВПП було прийнято податкове повідомлення-рішення (далі - ППР від 13.09.2021 року № 2, про завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ на 6 481 811 грн та застосовано штрафні санкції на 1 620 452, 75 гривень.

ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА», не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, подало скаргу на дане ППР ЦМУ ДПС по роботі з ВПП (за вх. № 29606/6 від 06.10.2021 року) в частині оскарження, що стосувалось господарських операцій 3 ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ» та стверджувало, що діяло у межах законодавства України. Крім того, ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» зазначило, що визнає висновки перевірки у частині взаємовідносин із ТОВ «К.Н.Т.». За результатами розгляду вищезазначеної скарги, на підставі глави 4 розділу II Податкового кодексу України, Державна податкова служба України залишила без зміни ППР Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП від 13.09.2021 року № 2 в оскаржуваній частині, а скаргу - без задоволення.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права - порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Цим Кодексом передбачені функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України).

Зокрема, підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

У силу вимог підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України закріплено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У свою чергу, порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені статтею 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із пунктом 200.2 статті 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7 статті 200 ПК України).

При цьому, Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно зі статтею 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що для встановлення правомірності визначення платником податків його податкових зобов`язань з ПДВ належить з`ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення господарських операцій, господарську мету укладання відповідних договорів та економічний результат їх вчинення.

Предметом спору у цій справі є фінансово-господарські взаємовідносини позивача з контрагентом ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ», висновки щодо якого викладені податковим органом в акті перевірки від 20.08.2021 року № 789/31-00-04-02-02/33832039. При цьому, висновки контролюючого органу, наведені в акті перевірки, зводяться до ланцюга продажу (постачання) контрагентом позивача та до дотримання ним у ланцюгу вимог законодавства у правовідносинах, учасником яких позивач не є.

Як зазначено в акті перевірки, підставою для таких висновків стала податкова інформація, встановлена за результатами аналізу баз даних ДПС, зокрема АІС «Податковий блок» та Єдиного державного реєстру податкових накладних.

Водночас статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників податкової звітності та діями його контрагентів та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року по справі № 816/809/17, від 13.03.2018 року по справі № 814/3520/13-а, а також є сталою у практиці Європейського суду з прав людини.

Верховний суд у постанові від 13.03.2024 року у справі №420/13976/21 зазначив, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Надаючи оцінку реальності господарських операцій з постачання на користь позивача від його контрагента - ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ» кукурудзи 3 класу 2020 року врожаю, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що між ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ» (продавець) та ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» (покупець) 01.03.2021 року було укладено Договір поставки № 0175/21, у відповідності до пункту 2 якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію, зазначену в п. 1.1. - кукурудза 3 класу 2020 року врожаю, кількістю 10000 тон за ціною 5 699,27 долларів США з ПДВ за 1 тону (далі Товар) на умовах, передбачених цим Договором, а покупець зобов`язується прийняти у продавця Товар, який за якістю та кількістю відповідає умовам, визначеним цим Договором, та оплатити його вартість.

Згідно пункту 1.5 Договору, поставка здійснюється шляхом надання Товару в розпорядження покупця на території зернового складу на Транспорті, готовому до розвантаження. Поставка вважається здійсненою з моменту приймання Товару по кількості та якості Зерновим складом в Місці поставки, що підтверджується видатковими накладними. Датою поставки є дата приймання Товару в Місці поставки.

Додатковою угодою № 2 від 24.03.3021 року до Договору поставки № 0175/21 визначено, що місцем поставки (за вибором та відповідно до інструкцій Покупця) є: Зерновий Термінал "Нептун" ("М.В. Карго"), Морський торговельний порт "Південний" та/або Зерновий термінал ТОВ "ІЗТ", Морський торговельний порт "Чорноморськ" ».

На виконання вказаного Договору «АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ» (продавець) складено рахунки на оплату: № КВ00000001 від 18.03.2021 року, № КВ00000002 від 20.03.2021 року, № КВ00000003 від 21.03.2021 року, № КВ00000004 від 22.03.2021 року, № КВ00000005 від 23.03.2021 року, № КВ00000006 від 20.03.2021 року, № КВ00000007 від 21.03.2021 року, № КВ00000008 від 24.03.2021 року, № КВ00000009 від 27.03.2021 року, № КВ00000010 від 26.03.2021 року, № КВ00000011 від 26.03.2021 року, № КВ00000012 від 29.03.2021 року, № КВ00000013 від 30.03.2021 µ, № КВ00000014 від 30.03.2021 року, № КВ00000015 від 31.03.2021 року, № КВ00000016 від 05.04.2021 року, № КВ00000017 від 11.04.2021 року, № КВ00000018 від 04.04.2021 року, № КВ00000019 від 05.04.2021 року, № КВ00000020 від 07.04.2021 року, № КВ00000021 від 12.04.2021 року.

Сільськогосподарську продукцію ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ» поставлено позивачу ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА», що підтверджується видатковими накладними на реалізацію кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю, в кількості 9826,85 т, загальною вартістю 55 813 397 грн, в тому числі ПДВ 6 854 152 грн, а саме : № КВ00000001 від 20.03.2021 року, № КВ00000002 від 21.03.2021 року, № КВ00000003 від 24.03.2021 року, № КВ00000004 від 25.03.2021 року, № КВ00000005 від 26.03.2021 року, № КВ00000006 від 26.03.2021 року, № КВ00000007 від 29.03.2021 року, № КВ00000008 від 31.03.2021 року, № КВ00000009 від 04.04.2021 року, № КВ00000010 від 05.04.2021 року, № КВ00000011 від 06.04.2021 року, № КВ00000012 від 07.04.2021 року, № КВ00000013 від 12.04.2021 року.

ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ» виписано податкові накладні з номенклатурою «кукурудза 3 класу українського походження урожаю 2020 року» на загальну суму ПДВ 6 386 962,21 грн: № 1 від 19.03.2021 року, сума ПДВ 799 119,98 грн; № 2 від 22.03.2021 року, сума ПДВ 420 361,98 грн; № 3 від 22.03.2021 року, сума ПДВ 420 361,98 грн; № 4 від 23.03.2021 року, сума ПДВ 420 902,68 грн, № 5 від 24.03.2021 року, сума ПДВ 420 427,34; № 6 від 20.03 2021 року, сума ПДВ 128 840,64 грн; № 8 від 24.03.2021 року, сума ПДВ 134 158,08 грн; № 9 від 25.03.2021 року, сума ПДВ 18 570,26 грн; № 10 від 26.03.2021 року, сума ПДВ 48 768,62 грн; № 11 від 26.03.2021 року, сума ПДВ 64 315,74 грн; № 13 від 30.03.2021 року, сума ПДВ 212 345.48 грн; № 14 від 31.03.2021 року, сума ПДВ 75 739,25 грн; № 15 від 15 31.03.2021 року, сума ПДВ 297 299,71 грн; № 16 від 31.03.2021 року, сума ПДВ 169 885,55 грн; № 17 від 17 06.04.2021 року, сума ПДВ 303 261,57 грн; № 18 від 07.04.2021 року, сума ПДВ 1 665 838.07 грн; № 19 від 12.04.2021 року, сума ПДВ 786 765,28 грн.

Розрахунки між суб`єктами господарювання проводились у безготівковій формі, позивачем перераховано грошові кошти на адресу ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ "ВІДРОДЖЕННЯ» згідно платіжних документів: № 956 від 19.03.2021 року на суму ПДВ 331 928,07 грн; № 1142 від 22.03.2021 року, сума ПДВ 420 361,99 грн; № 975 від 22.03.2021 року, сума ПДВ 420 361,99 грн; № 1018 від 23.03.2021 року, сума ПДВ 420 902,68 грн, № 1045 від 24.03.2021 року, сума ПДВ 420 427,34 грн; № 1124 від 29.03.2021 року, сума ПДВ 467 191,81 грн; № 31 від 30.03.2021 року, сума ПДВ 212 345,48грн; № 1163 від 31.03.2021 року, сума ПДВ 297 299,72 грн; № 1164 від 31.03.2021 року, сума ПДВ 169 885,55 грн; № 1283 від 08.04.2021 року, сума ПДВ 1 612 862,86 грн; № 1347 від 12.04.2021 року, сума ПДВ 679 721,49 грн; № 1380 від 14.04.2021 року, сума ПДВ 470 392,60 грн; № 1569 від 22.04.2021 року, сума ПДВ 28 005,28 грн; № 1570 від 22.04.2021 року, сума ПДВ 435 275,34 грн; № 956 від 19.03.2021 року, сума ПДВ 331 928,07 грн; № 1142 від 22.03 2021 року, сума ПДВ 420 361,99 грн, всього 6 386 962,21 грн., про що зазначено в акті перевірки та не оспорюється відповідачем. Оплата товару підтверджується також випискою по рахунку за період з 01.03.2021 по 30.04.2021рік.

За наслідками здійснення вказаних операцій по взаємовідносинам з ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ», ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» заявлено до відшкодування ПДВ в сумі 6 386 962,21 грн за травень 2021 року.

Матеріалами справи підтверджується, що у подальшому придбаний у ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ» товар (кукурудза) використовувався позивачем у власній господарській діяльності (експорт сільськогосподарської продукції), що підтверджується ВМД, коносаментами, дорученням на відвантаження зерна з терміналу. Крім того, наявність товару та його одержання підтверджується довідками припортового зерно-перевантажувального терміналу ТОВ "ІЗТ", Морський торговельний порт "Чорноморськ", яке виступало місцем постачання товарів відповідно до Договору поставки.

Відповідно до листа від 11.07.2022 року № ЦМ-12/431 АТ "Українська залізниця" підтверджено наявність в базах даних інформації щодо перевезень за залізничними накладними, перелік яких наведено в реєстрі залізничних накладних до договору № 0175/21.

Окрім цього, АТ "Українська залізниця" надано належним чином оформлені залізничні накладні відповідно до реєстру залізничних накладних до договору № 0175/21, які, серед іншого, містять відмітки пункту призначення про отримання, які перебувають в матеріалах справи.

Отже, наявними документами підтверджено факт здійснення залізничних перевезень відповідно до залізничних накладних, тобто перевезень кукурудзи від постачальника ТОВ "Агрокомпанія "Відродження" на припортовий зерно-перевантажувальний термінал ТОВ "ІЗТ" в квоту ТОВ «ОЛАМ Україна».

Доводи відповідача щодо недостатності у ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ» у 2020 році земельних ділянок з посівною прощею, необхідною для вирощування сільськогосподарських культур у задекларованих кількостях, суд вважає незмістовними, оскільки податковий орган, стверджуючи про недостатність у ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ» земельних ресурсів, не досліджував в акті перевірки фінансову звітність цього постачальника, умови договорів поставки з іншими контрагентами щодо яких складені податкові накладні, на які посилається відповідач та які, на його думку, свідчать про реалізацію більшого обсягу продукції, ніж могло бути вирощено.

Контролюючий орган врахував відомості з сайту Державної служби статистики України щодо середньої врожайності сільськогосподарських культур у Житомирській області у 2020 році, які не можуть бути достатнім доказом неможливості вирощування та подальшої реалізації на користь позивача кукурудзи у задекларованій кількості з огляду на наявність у нього земельних ділянок у користуванні загальним обсягом 2251,5417 га (т.1 а.с.85).

Так, у матеріалах справи наявний звіт ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ» про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2020 року (форма № 4-сг), відповідно до якого загальна площа сільськогосподарських угідь становить 2 227,94 га, з них під посів кукурудзи на зерно використано 2 217 га.

Відповідно до Звіту про посівні площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2020 році (форма № 29-сг), загальна площа сільськогосподарських угідь під посів кукурудзи на зерно становить 2 217 га, з яких зібрано врожаю 214 859,57 ц, або 21 485,957 т, що перевищує обсяг реалізованого товару на адресу позивача, оскільки ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» було придбано 9 826,8 т кукурудзи на підставі договору поставки від 01.03.2021 року №0175/21 у період виникнення від`ємного значення.

Крім того, відповідно до декларації з плати за землю вбачається, що в користуванні ТОВ "АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ» наявні земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальним обсягом 2 251,54 га.

Посилання відповідача на відсутність у ТОВ «АГРОКОМПАНІЯ «ВІДРОДЖЕННЯ» персоналу та матеріально-технічних можливостей для реального вирощування с/г продукції та подальшої її реалізації по ланцюгу постачання, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на те, що це не може свідчити про неможливість здійснення ним відповідної господарської операції.

Наведене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.06.2021 року по справі № 520/11131/197, яким зазначено, що відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необгрунтованої податкової вигоди покупцем.

Колегія суддів зауважує, що якщо контрагент позивача або інші суб`єкти господарювання, з якими мав відносини контрагент позивача не дотримувалися у своїй діяльності податкової дисципліни, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування витрат та податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні на підтвердження розміру понесених витрат та свого податкового кредиту.

Європейський суд з прав людини у пункті 70 рішення від 22.01.2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) зазначив, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

У пункті 71 вказаного рішення зазначено, що компанія-заявник (платник податків) не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника (платника податків), що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу №1.

Колегія суддів зауважує, що в межах спірних відносин позивач надав всі наявні в нього документи бухгалтерського та податкового обліку щодо спірних операцій, а також всі документи, що були в нього щодо господарської діяльності контрагента по ланцюгу постачання. Натомість податковий орган, в силу своїх функцій і наданої компетенції, не довів належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами склад податкових правопорушень в розумінні статті 109 ПК України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що надані ТОВ «ОЛАМ УКРАЇНА» до суду докази у сукупності підтверджують фактичне виконання контрагентом позивача своїх зобов`язань, реальне здійснення господарських операцій.

Посилання позивача на ту обставину, що відповідачем вже було проведено камеральну перевірку податкової декларації з ПДВ за травень 2021 року, за результатами якої складено довідку, що на його думку свідчить про узгодження суми бюджетного відшкодування ПДВ, на увагу не заслуговують, з огляду на таке.

У постановах Верховного Суду від 23.07.2020 року у справі № 805/1584/17-а, від 21.01.2021 року у справі № 813/2519/17 сформовано висновки про те, що при проведенні камеральних перевірок податкові органи мають право перевіряти податкову звітність на наявність арифметичних або методологічних помилок, досліджувати логічний зв`язок та узгодженість відповідних показників безпосередньо декларації, а також додатків до неї, порівнювати показники декларацій за поточний і попередні звітні періоди тощо. Однак, Податковий кодекс України не надає податковим органам повноважень під час камеральної перевірки перевіряти декларування окремих показників «по суті», тобто аналізувати документи і окремі операції платника податків для перевірки достовірності декларування тих чи інших показників. Така перевірка може здійснюватися лише в межах документальної перевірки - планової або позапланової.

Крім того, колегія суддів зазначає, що предметом спору в даній праві є податкове повідомлення-рішення відповідача, винесене за результатами проведеної перевірки.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищезазначене, враховуючи встановлені обставини справи та чинні положення законодавства, з метою ефективного захисту прав позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 13.09.2021 року № 2 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку в частині: за основною сумою на 6 386 962,21 грн, за штрафними санкціями на 1 596 740,55 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 150-154, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочка Є.О.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено: 08 жовтня 2025 року.