Справа № 420/2605/25
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/2605/25

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії щодо відмови листом № 29894-28656/Р-02/8-1500/24 від 05.11.2024 у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 24.02.2005 по 30.09.2024 у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої ОСОБА_2 пенсії в розмірі 262 901,16 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити суму компенсації втрати частини доходів, за період з 24.02.2005 по 30.09.2024 у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої ОСОБА_2 пенсії в розмірі 262 901,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2014 у справі № 2-а-41/11/1509, відповідач виплатив їй суму не отриманої її чоловіком ОСОБА_2 пенсії в розмірі 262 901,16 грн., за період з 24.02.2005 по 22.07.2011.

При цьому, як пояснює позивачка, орган Пенсійного фонду затримав таку виплату на 235 календарних місяців, однак, в порушення положень статті 4 Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» (далі Закон №2050-ІІІ), у відповідь на її заяву відмовив у виплаті компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої ОСОБА_2 пенсії на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2014 у справі №2-а-41/11/1509.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої ОСОБА_2 пенсії на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2014 у справі №2-а-41/11/1509.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі, ГУ ПФУ в Одеській області посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення рішення у справі суд першої інстанції не врахував, що відповідно до положень статей 3, 4 Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» (далі Закон №2050-ІІІ), підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування громадянину належних йому доходів; доходи не повинні носити разовий характер; порушення встановлених строків їх виплати; затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

За твердженням апелянта, виплата позивачці проведена на виконання рішення суду та носить разовий характер, а тому в розумінні положень Закону № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі Порядок №159) на таку виплату не може нараховуватись компенсація втрати частини доходів. За таких підстав апелянт вважає, що відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Також апелянт не погоджується із рішенням суду першої інстанції, в частині стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області сплаченого позивачем судового збору, та звертає увагу, що відповідно до положень статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Позивачка відзив на апеляційну скаргу не подала.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію по втраті годувальника, ОСОБА_2 , на підставі положень статті 54 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2014 у справі № 2-а-41/11/1509 частково задоволено позов ОСОБА_2 . Визнано незаконними дії управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області при нарахуванні та виплаті ОСОБА_2 , як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статей 50 та 54 Закону №796-XII за період з 24.02.2005. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 , як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, з урахуванням, його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, за період з 24.02.2005.

На виконання указаного судового рішення ГУ ПФУ в Одеській області 18.10.2024 виплатило на користь ОСОБА_1 суму не отриманої ОСОБА_2 пенсії в розмірі 262 901,16 грн., за період з 24.02.2005 по 22.07.2011.

Водночас відповідач не виплатив компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, а тому позивачка звернулася до органу Пенсійного фонду із відповідною заявою.

ГУ ПФУ в Одеській області у відповідь на заяву позивачки листом № 29894-28656/Р-02/8-1500/24 від 05.11.2024 повідомило про те, що відсутні правові підстави для виплати компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм Закону№2050-ІІІ, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину пенсії або заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Суд врахував той факт, що пенсійні виплати нараховані внаслідок перерахунку пенсії та на відновлення порушених прав позивача, а тому визнав, що отримана сума є доходом, в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач набув право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати відповідно до положень Закону №2050-ІІІ.

Водночас, суд першої інстанції вважав, що в даному випадку відповідач допустив протиправну бездіяльність, у зв`язку з чим визнав, що належним способом захисту порушених прав є визнання протиправною бездіяльність, а не дії як просила позивачка у позові, а тому задовольнив вимоги частково.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги та в цій частині погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, якою затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Так, Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі і вище Закон №2050-ІІІ) регулює питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

У розумінні Закону № 2050-ІІІ заробітна плата (грошове забезпечення) є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випаду її присудження за рішенням суду.

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Використане у статтях 3, 4 Закону №2050-ІІІ формулювання доводить, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

21.02.2001, з метою реалізації Закону №2050-ІІІ, постановою Кабінету Міністрів України №159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати (далі Постанова №159).

Пункти 1,2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексі інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Отже, умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

При цьому норми Закону № 2050-ІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.

Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлений (визначений) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у даному випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання судового рішення, позивачці виплачена сума недоотриманої ОСОБА_2 пенсії, а відтак, вона набула право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсійного забезпечення, згідно положень Закону №2050-ІІІ.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору та відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду.

Враховуючи, що вказані кошти нараховані в результаті відновлення порушених прав, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ, а тому позивачка набула право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати.

При цьому, колегія суддів зауважує, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи, у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Стосовно доводів апелянта про неправомірність стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області сплаченого позивачем судового збору , колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до приписів частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких підстав, відшкодування на користь позивача сплаченого судового збору у зв`язку із задоволенням позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань Управління, яке виступало відповідачем у справі є правомірним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а підстави для скасування судового рішення відсутні.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко