Справа № 200/2352/25
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року справа №200/2352/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 р. у справі №200/2352/25 (головуючий І інстанції Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.03.2025 № 02 про відмову ОСОБА_1 в призначені/переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2025 та зарахувати до її стажу державної служби період роботи на посадах в органі місцевого самоврядування а саме з 04.07.2001 по 30.04.2016.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.03.2025 № 02 про відмову ОСОБА_1 в призначені/переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2025 та зарахувати до її стажу державної служби період роботи на посадах в органі місцевого самоврядування, а саме з 04.07.2001 по 30.04.2016.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування зазначено, що Головним управлінням було встановлено, що ОСОБА_1 працювала з 05.03.1990 по 15.03.1993, з 16.03.1993 по 30.12.2022 в управлінні соціального захисту населення, з 02.01.2023 по теперішній час працює в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Посади в управлінні соціального захисту населення має статус посадових осіб органів місцевого самоврядування.

За результатами опрацювання заяви, ОСОБА_1 зараховано до спеціального стажу державного службовця період роботи з 16.03.1993 по 03.07.2001 та складає 08 років 03 місяці 18 днів.

Враховуючи, що ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 працювала на посадах, що відносяться до посад органів місцевого самоврядування, має 08 років 03 місяці 18 днів, таким чином відсутні підстави для переведення позивача з пенсії за віком відповідно до Закону №1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Херсонській області з 26.03.2023.

25.02.2025 позивач звернулася з заявою про здійснення перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Звернення було опрацьовано за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України Донецькій області.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 05.03.2025 № 02 відмовлено у здійсненні перерахунку. Відмова ґрунтується на тому, що у заявниці відсутні 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, станом на день набрання чинності Закону № 889-VIII. До стажу було враховано періоди роботи з 16.03.1993 року по 03.07.2001 року, період роботи з 04.07.2001 року по 30.12.2022 року на посадах в органі місцевого самоврядування не зараховано до державної служби.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

До 01 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом України «Про державну службу» №3723-ХІІ.

01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, що регулює, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

Статтею 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, відповідно до пункту 10 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, у випадку відсутності в особи стажу визначеного підпунктами 10 та 12 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, за умов наявності в особи стажу понад 10 чи 20 років, в сукупності з дотриманням інших вимог, визначених пунктами 10 та 12 зазначеного закону, у такої особи виникає право на одержання пенсії державного службовця.

При цьому, виходячи з аналізу змісту положень пунктів 10 та 12 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, у питаннях пенсійного забезпечення законодавець розрізняє державних службовців та осіб, які перебувають на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, зокрема в частині набутого стажу.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Верховний Суд, у постанові від 22.05.2024 у справі №500/1404/23 зазначив, що для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є необхідним дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

В оскаржуваному рішенні перелічено положення законодавства та констатовано відсутність підстав для проведення перерахунку. Також у рішенні зазначено, що посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування при переході на посади, віднесені до відповідних категорій посад органів місцевого самоврядування, не можуть бути зараховані до стажу державної служби.

Отже, спірне рішення прийнято з підстав назарахування до стажу державної служби періодів роботи позивача в органах місцевого самоврядування.

Згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 наявні наступні записи періоду роботи:

16.03.1993 прийнята на посаду завідувача відділом соціального захисту громадян в поряду переводу з відділу соціального забезпечення згідно ст. 36 п. 5 КЗпП України (запис № 14);

01.01.1994 присвоєно 13 ранг державного службовця України(запис № 15);

15.03.1994 прийняла присягу державного службовця (запис № 16);

01.04.1996 року переведена на посаду старшого соціального працівника, головного спеціаліста соціального-побутового відділу (запис № 17);

04.07.2001 присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування (запис № 18);

09.07.2001 прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування (запис № 19);

01.08.2002 призначена, за підсумками стажування, на посаду начальника управління соціального захисту населення райвиконкому. Присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування (запис № 20);

11.10.2002 створено управління праці та соціального захисту населення у зв`язку з реорганізацією управління соціального захисту населення (запис № 21);

01.08.2004 присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування (запис № 22);

11.04.2011 створено самостійне управління праці та соціального захисту населення Комсомольської районної у м. Херсоні ради (запис № 23);

01.04.2011 переведена на посаду начальника управління праці та соціального захисту населення районної у місті ради (запис № 24);

16.03.2016 переведена на посаду завідувача відділу призначення соціальних доплат управління праці та соціального захисту населення районної у місті ради (запис № 25);

Станом на 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) позивач працювала на посаді завідувача відділу призначення соціальних доплат управління праці та соціального захисту населення районної у місті ради, тобто працювала на посадах які відносяться до посад в органах місцевого самоврядування.

Щодо зарахування спірного періоду роботи до стажу державної служби, суд зазначає наступне.

Закон України від 07.06.2001 № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначає порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус.

Відповідно до статей 1-2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-ІІІ від 07.06.2001, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.11 Закону №2493, громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу.

Із запису №19 трудової книжки позивача (09.07.2001) вбачається, що вона прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 15 Закону №2493, при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад.

Стаж державної служби до 01 травня 2016 року обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок №283), який втратив чинність 01.05.2016 у зв`язку з набранням чинності Закону № 889-VIII.

Згідно з пунктом 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховувалася робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону про службу в органах місцевого самоврядування, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених КМУ до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Аналогічне положення також закріплено у пункті 4 чинного Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі - Порядок №229).

Отже, Порядок №283 і чинний Порядок №229 передбачають, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону №3723-ХІІ поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі №351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності Законом №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до ст.46 Закону №889-VIII та пункту 4 Порядку №229 час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.

Отже, період роботи з 04.07.2001 по 30.04.2016 повинен бути зарахований до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу державної служби позивача періоди роботи з 04.07.2001 по 30.04.2016, а відтак оскаржуване рішення про відмову в перерахунку пенсії, є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2025 та зарахувати до її стажу державної служби період роботи на посадах в органі місцевого самоврядування, а саме з 04.07.2001 по 30.04.2016.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 р. у справі №200/2352/25 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 р. у справі №200/2352/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 09 жовтня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Геращенко