Справа № 160/2814/25
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/2814/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Серьогіна О.В.) в адміністративній справі №160/2814/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.01.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.12.2024 року № 39 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає їй право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти у відповідності до пункту е ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення, періоди роботи з 11.10.2017 року по 03.06.2024 року (по день звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії) - вихователем Комунального закладу Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 6 Зоряний м. Тернівка, який з 12.08.2022 року перейменований на Комунальний заклад Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 6 Зоряний Тернівської міської ради Дніпропетровської області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років як працівнику освіти у відповідності до пункту е ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення починаючи з дати звернення за призначенням пенсії - з 03.06.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незгоду з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.12.2024 року №39, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії по вислузі років, у зв`язку з відсутністю необхідної кількості стажу роботи, що дає право на призначення цього виду пенсії. Вважає, що відповідачем протиправно не зарахований період роботи позивача з 11.10.2017 року по 03.06.2024 року (спірний період) до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, а відмова не ґрунтується на нормах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.12.2024 року № 39 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає їй право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти у відповідності до пункту е ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення, періоди роботи з 11.10.2017 року по 31.05.2024 року вихователем Комунального закладу Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 6 Зоряний м. Тернівка, який з 12.08.2022 року перейменований на Комунальний заклад Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 6 Зоряний Тернівської міської ради Дніпропетровської області.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.06.2024 року про призначення пенсії за вислугу років згідно із п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 09.07.1991 року №1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019 року та з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та дав їм неналежну оцінку, в результаті чого прийняв необґрунтоване рішення. Так Закон № 911-VIII встановив вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років. Крім того, згідно чинного законодавства періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за вислугу років згідно статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», після 11.10.2017 не включаються для визначення права на призначення пенсії за вислугу років. Закон України від 03.10.2017 № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій набрав чинності 11.10.2017, отже, стаж роботи за вислугою років зараховується саме станом на 11.10.2017 та на умовах, які діяли на 11.10.2017. З огляду на вищезазначене, відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років. Крім того, відсутня інформація, що особа не займає посади, що дають право на призначення пенсії за вислугу року на день звернення за її призначенням.

Учасники справи не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення від 24.12.2024 року №39, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії по вислузі років, у зв`язку з відсутністю необхідної кількості стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

У спірному рішенні відповідачем зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 08 місяців 29 днів, до страхового стажу враховано всі періоди роботи. Стаж роботи позивача по спеціальності станом на 11.10.2017 року 19 років 03 місяці 11 днів.

При цьому відповідачем до стажу роботи позивача по спеціальності не враховано період роботи з 11.10.2017 до 31.05.2024 року (згідно відомостей Форми РС-право), оскільки спеціальний стаж позивача підлягає обрахунку саме по 11.10.2017 року (дата набрання чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії №2148-VII від 03.10.2017 року №2148-VII).

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов частково дійшов висновку, що рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним та необґрунтованим, а отже підлягає скасуванню. Також суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до стажу роботи позивача по спеціальності з 11.10.2017 до 31.05.2024, та зобов`язав його зарахувати. Проте суд зобов`язав повторно розглянути заяву про призначенні пенсії за вислугу років.

Так позивач не оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволених позовних вимог. Таким чином колегія суддів суду апеляційної інстанції надає оцінку доводам суду першої інстанції в цій частині доводів та вимоги апеляційної скарги, відповідно до приписів ст. 308 КАС України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову частково та не вбачає підстав для його скасування з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Отже, особливістю пенсій за вислугу років є зменшення пенсійного віку, необхідного для її призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до ст. 51 Закону № 1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом «е» ст. 55 Закону № 1788-XII в редакції Законів України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", від 24.12.2015 № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

- з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

- з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

- з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

- з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

- з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 01 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 01 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 01 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 01 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 01 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 01 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 01 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 01 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 01 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 01 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 01 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 01 січня 1971 року.

04.06.2019 Конституційним Судом України ухвалено Рішення № 2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", від 24.12.2015 № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

До внесення змін Законами України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", від 24.12.2015 № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" пункт "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ передбачав наступні вимоги для призначення пенсії за вислугу років: «Право на пенсію за вислугу років мають: е) працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку».

Отже, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 у справі № 1-13/2018(1844/16, 3011/16) визнано неконституційними положення про наявність стажу роботи за вислугу років 26 років 6 місяців, а також про віковий ценз.

Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-XI пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З наведеного випливає, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України вказав, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" статті 54 Закону № 1788-XI, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-XI, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Також Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", від 24.12.2015 № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911.

Отже, на день звернення позивача із заявою 03.06.2024 про призначення пенсії за вислугу років, пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» (набрав чинності 11.10.2017) розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV доповнено пунктом 2-1 та визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону № 1788-XII, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом № 1788-XII. Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п. 16 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Вказаною нормою лише збережено гарантії пенсійного забезпечення певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII.

Крім того, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» не було внесено жодних змін до статті 55 Закону № 1788-XII, а тому остання підлягає застосуванню саме у редакції, що відновлена за Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до розділу І цього Переліку учителі загальноосвітніх закладів і установ мають право на пенсію за вислугу років, що підтверджує право позивача на врахування спірного періоду роботи з 11.10.2017 по 31.05.2024 включно у спеціальний стаж, який дає їй право на пільгову пенсію за вислугу років, як працівниці освіти, оскільки в спірні періоди вона працювала вихователем у дошкільному закладі освіти.

Як зазначалось вище, пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, що відновлена за Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

До ухвалення Закону № 213 Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 було передбачено, що пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Законом № 213підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію за пунктом "е" статті 55 Закону № 1788.

Конституційний Суд України зазначив, що положення статті 55 Закону № 1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення статті 55 Закону № 1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 положення статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

З наведеного можна виснуватиє, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Колегія суддів зауважує, що абзац другий постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" замінено абзацами такого змісту:

Пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 р. не менше 25 років і після цієї дати:

з 1 квітня 2015 р. по 31 березня 2016 р. - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 р. по 31 березня 2018 р. - не менше 26 років 6 місяців…»

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2015 р. № 529 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» незабаром після набрання чинності Законом № 213 і, вочевидь, на виконання п. 4 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213, яким доручалось Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

Отже, визнання неконституційними положень Закону № 213 стосовно підвищення спеціального стажу, необхідного для виходу на пенсію за пунктом "е" статті 55 Закону № 1788, обумовлює неможливість застосування до спірних правовідносин приписів постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 липня 2015 р. № 529 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України») щодо підвищення спеціального стажу з 25 років до 26 років 6 місяців.

Враховуючи вищезазначене, доводи відповідача про те, що не підлягає зарахуванню до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає їй право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти у відповідності до пункту е ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення, періоди роботи з 11.10.2017 31.05.2024 вихователем дошкільного навчального закладу, оскільки після 11.10.2017 не включаються для визначення права на призначення пенсії за вислугу років, є безпідставними та відхиляються судом.

Відтак, позивачка має право на призначення пенсії за вислугу років згідно за пункту "е" статті 55 Закону № 1788, оскільки має більше 25 років спеціального стажу на час звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірне рішення пенсійного органу підлягає скасуванню.

З огляду на зазначене, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстави для скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року в адміністративній справі №160/2814/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2025 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак