Справа № 340/6838/24
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 340/6838/24

Головуючий суддя І інстанції Дегтярьова С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 в адміністративній справі №340/6838/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Тригубенко Валерія Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Тригубенко Валерія Олександровича, в якому просила скасувати постанову начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Тригубенка Валерія Олександровича за №10536/11/28/РРО//ТД-ФС від 21.08.2024 р. про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення відповідно до якої на неї накладено штраф у розмірі 80000.00 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було відмовлено.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила, що спірна постанова була прийнята відповідачем протиправно, оскільки останньою не допускався до роботи працівник без оформлення трудового договору.

Також, позивачем було подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Таким чином, з огляду на те, що дана справа має незначну складність, не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, обґрунтованим є розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін (в порядку письмового провадження), а тому в задоволенні заявленого позивачем клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, слід відмовити.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, працівниками Головного управління ДПС у Кіровоградській області на підставі наказу №470-п від 01.07.2024, направлення на перевірку від №2583, 2584 від 25.07.2024 проведено 26.07.2024 р. перевірку господарської одиниці магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою підприємницьку діяльність Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (а.с.52-55).

За результатом проведення фактичної перевірки, 26.07.2024 року уповноваженими особами Головного управління ДПС у Кіровоградській області було складено акт № 10536/11/28/880/.

Відповідно до наведеного акту, податковим органом було встановлено, зокрема допущення позивачем до роботи громадянку ОСОБА_2 , яка здійснила розрахункову операцію з продажу пива, без надання повідомлення Державні податковій службу інформації про прийняття її на роботу.

Наведений акт було передано до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

01.08.2024 року начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Держпраці прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №10536/11/28/РРО//ТД, розгляд справи призначено на 21.08.2024 о 13:00 год. (а.с.95).

Міжрегіональним управлінням 02.08.2024 р. направлено лист №ПС/1/13903-24 позивачу про отримання акту фактичної перевірки Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 26.07.2024 р. №10536/11/28/РРО/ НОМЕР_1 та повідомлено про розгляд справи про накладення штрафу, який відбудеться 21.08.2024 р. о 13:00 год. (поштове відправлення №166). Однак, вказаний лист повернувся на адресу позивача з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.96-97).

За результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Кіровоградській області від 26.07.2024 р. №10536/11/28/РРО/ НОМЕР_1 постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №10536/11/28/РРО//ТД-ФС від 21.08.2024 р. на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 80000,00 грн. за порушення вимог ст.24 КЗпП України, постанови КМУ від 17.06.2015 р. №413, а саме допущення працівника до роботи без укладання трудового договору та повідомлення податкової служби про прийняття працівника на роботу (а.с.10-13).

Не погодившись з правомірністю наведеної постанови, позивач звернулась до суду з метою захисту свої прав.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова була прийнята відповідачем у відповідності з приписами законодавства, що свідчить про відстуність підстав для її скасування.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

Зі змісту зазначених правових приписів видно, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю може здійснюватись податковими органами на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Водночас, повновваження щодо притягнення до відповідальності за порушення трудового законодавства надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу;

6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом;

6-3) при укладенні трудового договору з домашнім працівником;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. № 413 повідомлення про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу / укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації), та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а фізичною особою, яка уклала трудовий договір з домашнім працівником, - за її податковою адресою (місцем проживання) за формою згідно з додатком 1 до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.

Приписами ст. 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків (крім випадків, якщо платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків є сам працівник) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Зі змісту зазначених правових приписів видно, що при прийнятті працівника на роботу, на роботодавця покладається обов`язок по оформленню з ним трудового договору.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Недотримання вказаної вимоги є порушенням трудового законодавства та є підставою для накладення на роботодавця штрафу.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірної постанови були висновки відповідача про допущення позивачем до роботи неоформленого працівника, громадянки ОСОБА_2 .

При цьому, відповідно до пояснень позивача, відображених в адміністративному позові, за вказаною адресою одночасно здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_3 , з яким має трудові відносини ОСОБА_2 .

Також, позивач вказує, що ОСОБА_2 не здійснювала продаж товару позивача.

З матеріалів справи видно, що ФОП ОСОБА_3 дійсно здійснює свою господарську діяльність за тією самою адресою, де зареєстрована позивач.

Відповідно до поданих позивачем трудового договору від 16.06.2023 № 17, ФОП ОСОБА_3 має трудові відносини з ОСОБА_2 .

Пунктом 2 наведеного договору визначено, що працівник зобов`язується виконувати обов`язки продавця товарів.

Позивачем також було надано копію наказу від 15.06.2023 № 1 про прийняття на роботу ОСОБА_2 в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та копію повідомлення про прийняття працівника на роботу від 15.06.2023 року.

Отже, наведеними документами підтверджується факт наявності саме трудових відносин між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, є докази фактичного допуску працівника до роботи без оформлення з ним трудового договору (контракту).

Водночас, відповідачем не доведено достатніми, належними та допустимими доказами, з урахуванням ст. ст. 73-76 КАС України, того, що ОСОБА_2 , згідно наданих позивачем документів перебуваючи у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 , одночасно перебувала у трудових відносинах з позивачем, без їх належного оформлення.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 09.10.2024 року по справі № 560/9507/23, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що спірна постанова була прийнята відповідачем протиправно та є такою, що підлягає скасуванню.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами ст. 139 КАС України.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 в адміністративній справі №340/6838/24 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати скасувати постанову начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Тригубенка Валерія Олександровича за №10536/11/28/РРО//ТД-ФС від 21.08.2024 р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 1211.20 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1816.80 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко