Справа № 400/6071/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/6071/24

Головуючий в 1 інстанції: Бульба Н.О. Дата і місце ухвалення: 28.01.2025р., м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів : Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності відповіді на рапорт ОСОБА_1 від 15.05.2024р. і направлення на обстеження до ВЛК для встановлення рівня придатності до військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 від 15.05.2024р. та надати йому направлення на проходження ВЛК для встановлення рівня придатності до військової служби.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 28.01.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції необґрунтовано виходив з відсутності доказів на підтвердження звернення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 15.05.2024р. про направлення його на проходження ВЛК. Судом застосовано надмірний формалізм та не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що він неодноразово звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з усними і письмовими рапортами «по команді», які відповідачем не реєструвалися та не розглядалися у встановленому порядку.

Апелянт стверджує, що ним надано до суду як копію рапорту від 15.05.2024р., так і чек про скерування цього рапорту в письмовому вигляді через Фельд?єгерську службу поштового зв`язку Міністерства оборони України. Згідно електронного реєстру цей рапорт було отримано командуванням військової частини НОМЕР_1 .

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що до проходження служби його було допущено без встановлення придатності до військової служби, без проходження ВЛК, що є порушенням вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008р. №402, п.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова частина НОМЕР_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2023р. №18 військова служба старшого солдата ОСОБА_1 призупинена з 26 жовтня 2022 року у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини. Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.04.2024р. по справі №1-кп/484/121/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, і призначено йому покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.58 КК України призначене покарання замінено на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20% у дохід держави. Вирок набув законної сили 31.05.2024р., проте з 01.06.2024р. по теперішній час ОСОБА_1 не прибув до військової частини НОМЕР_1 та йому не відновлено військову службу. А відтак, позивач не перебуває у правовідносинах з військовою частиною та, відповідно, не має права на службове звернення у формі рапорту. Відповідач стверджує, що рапорт від 15.05.2024р. до військової частини НОМЕР_1 не надходив.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022р. «Про загальну мобілізацію» та рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 28.02.2022р. був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2022р. №43 ОСОБА_1 призначено на посаду стрільця снайпера 2 відділення охорони 3 взводу охорони 3 роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та поставлено на всі види забезпечення, визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «солдат».

Відтак, з 28.02.2022р. ОСОБА_1 набув статусу військовослужбовця.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2023р. №18 військова служба старшого солдата ОСОБА_1 призупинена з 26 жовтня 2022 року у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.04.2024р. по справі №1-кп/484/121/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, і призначено йому покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.58 КК України призначене покарання замінено на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20% у дохід держави.

Як стверджує ОСОБА_1 , 15.05.2024р. він звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 із письмовим рапортом про направлення його на обстеження до ВЛК для встановлення рівня придатності до військової служби.

Відповідь на вказаний рапорт позивач не отримав, що свідчить про протиправну бездіяльність військової частини щодо розгляду рапорту від 15.05.2024р.

Зазначене стало підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення позивача до відповідача з рапортом від 15.05.2024р. про направлення його на проходження ВЛК. Долучений позивачем чек АТ «Укрпошта» від 03.06.2024р. про поштове відправлення на адресу військової частини НОМЕР_1 не підтверджує направлення зазначеного рапорту на адресу відповідача. Опис вкладених (надісланих) документів на адресу відповідача - відсутній. Інших доказів на підтвердження звернення позивача з рапортом до відповідача до суду не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Статтею 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 ст.1 Закону №2232-XII зазначено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Звернення з рапортом це офіційне звернення військовослужбовця до командування з викладом питання службового чи особистого характеру та висловленням прохання або пропозиції.

Рапорт - це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим зверненням військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Положеннями Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024р. №531, передбачено, що рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду його рапорту від 15.05.2024р. про направлення його на обстеження до ВЛК для встановлення рівня придатності до військової служби.

По-перше, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи належних, в розумінні ст.73 КАС України, доказів подання позивачем відповідного рапорту відповідачу. Долучений ОСОБА_1 чек АТ «Укрпошта» від 03.06.2024р. про поштове відправлення на адресу військової частини НОМЕР_1 не підтверджує направлення саме рапорту від 15.05.2024р. на адресу відповідача. Опис вкладених (надісланих) документів відсутній.

Апелянт стверджує, що ним надано до суду чек про скерування цього рапорту в письмовому вигляді через Фельд?єгерську службу поштового зв`язку Міністерства оборони України. Однак, відповідний чек в матеріалах справи відсутній, його копію до апеляційної скарги ОСОБА_1 не додано.

По-друге, колегія суддів вважає, що у військової частини НОМЕР_1 відсутній обов`язок розгляду відповідного рапорту позивача, оскільки, як вже зазначалося, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2023р. №18 військова служба старшого солдата ОСОБА_1 призупинена з 26 жовтня 2022 року у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини.

Як зазначає військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.04.2024р. по справі №1-кп/484/121/24, який набрав законної сили 31.05.2024р., не виконав, з 01.06.2024р. не прибув до військової частини НОМЕР_1 для проходження служби та йому не відновлено військову службу.

При цьому, ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Аналогічні за своїм змістом положення закріплено також і в пунктах 144-1 144-7 Положення №1153/2008.

Зокрема, п.144-1, п.144-2 Положення №1153/2008 передбачено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Оскільки починаючи з 26.10.2022р. позивач є особою, яка самовільно залишила військову частину та на дату подання ним рапорту від 15.05.2024р. його військова служба у Збройних Силах України призупинена, він не входить до складу Збройних Сил України та стосовно нього не прийнятий виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або не закрито кримінальне провадження, наказ про продовження ним військової служби командиром військової частини не приймався, тому, колегія суддів вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для розгляду рапорту ОСОБА_1 про направлення його на обстеження до ВЛК для встановлення рівня придатності до військової служби.

Колегія суддів доходить висновку щодо неможливості розглянути та прийняти рішення за рапортом позивача до вирішення питання щодо продовження ОСОБА_1 військової служби.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відмову в їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення від 28.01.2025р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук