Справа № 160/30954/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/30954/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

за участю секретаря судового засідання Ретинської В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року

у адміністративній справі № 160/30954/24 за позовом Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та третіх осіб: Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків і Міністерства фінансів України про визнання протиправним та скасування подання, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року задоволено адміністративний позов Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» та визнано протиправним і скасовано Подання №9 від 24 вересня 2024 року, внесене Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області для здійснення до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг) за кредитами, отриманими під державні гарантії, станом на 01 вересня 2024 року у сумі 4 845 034 188,90 грн. за офіційним курсом Національного банку, встановленому на звітну дату 117 626 181,76 USD та в іноземній валюті, а також стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 30280,00 грн.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем по справі з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, та не відповідності висновків суду фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволені вимог позивача у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач акцентує увагу на неврахуванні судом положень законодавства, яким регулюються спірні правовідносини та на залишені поза увагою релевантної практики Верховного суду по даній категорії справ, а також на не врахуванні того, що Головне управління у передбаченому Порядком № 174 механізмі заходів є органом, який здійснює виключно інформативний функціонал, передаючи відповідні дані органу ДПС і не може будь-яким чином спростувати, відмовитись, ухилитись від систематики окреслених законодавчо дій, а позивач помилково розуміючи такий механізм не пред`являє будь-яких вимог до вищестоящих органів, котрими формується відповідна інформація в межах цього ж Порядку.

Окремо в апеляційній скарзі звертається увага на те, що Закон України «Про фінансове оздоровлення державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», який по своїй суті спрямований на створення умов для стабілізації виробництва у галузі ракетобудування і забезпечення виконання Україною зобов`язань, передбачених міжнародними договорами України з питань космічної діяльності, не містить прямої заборони чи застереження щодо винесення подань в спірних правовідносинах у відповідності до вимог Порядку № 174, як і загалом не містить посилань на протиправність механізму винесення подання, передбаченого Порядком № 174, а тому вважає хибною та надуманою позицію позивача у цій справі, яка підтримана судом першої інстанції, щодо невідповідності дій Головного управління вимогам закону, оскільки відповідно до ст.117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання, і відповідно, обов`язковість виконання відповідачем положень діючого Порядку № 174 прямо передбачена нормами законодавства. Вказує, що положення Порядку № 174 не визнані неконституційними, а тому Головне управління не маючи права «вибору» законодавчої бази в контексті спірних правовідносин діє у передбаченому ст.19 Конституції України порядку за механізмами, визначеними відповідною нормативно-правовою базою, тим більш, що Законом про фінансове оздоровлення прямо встановлено, що заборгованість підприємства позивача перед державою за кредитом, залученим 2 лютого 2004 року в компанії «Colvis Finance Limited» (Великобританія) під державну гарантію реструктуризується на умовах: якщо підприємство погашає не сплачену станом на 1 січня 2021 року суму заборгованості перед державою щокварталу рівними частинами протягом 10 років, починаючи з 2025 року, відповідно до затвердженого Кабінетом Міністрів України плану розвитку підприємства, і на суму заборгованості не нараховуються відсотки, а нараховані на суму заборгованості на день прийняття цього Закону, сплачуються в порядку, передбаченому для сплати заборгованості, а нараховані на день прийняття цього Закону штрафні санкції списуються, що на переконання відповідача підтверджує його правову позицію у спірних правовідносинах щодо правомірності його дій і правничозастосовчої неможливості діяти в інший спосіб, що саме зумовлює необхідність оскарження в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції з метою недопущення безпідставного порушення прав Головного управління та визнання його дій протиправними всупереч нормам законодавства.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі наголошує на тому, що ні позивач ні суд першої інстанції не посилаються на норму закону, якою органам казначейства забороняється виносити передбачені Порядком № 174 Подання, і норми Закону «Про фінансове оздоровлення державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» такої заборони також не містять, а сама реструктуризація боргу у спірних правовідносинах не окреслюється повноваженнями відповідача. Вказує, що судом першої інстанції фактично лише процетовано, але у той же час не враховано положення ст.19 і ст.117 Конституції України, Закону України «Про фінансове оздоровлення державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» та постанови КМУ від 02.03.2011 №174 «Питання обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості», оскільки нормами вказаного Закону про фінансове оздоровлення та Порядку № 174 територіальні органи казначейства не наділені правом самостійного розпорядження інформацією, котра надається вищестоящими органами стосовно боргу в розрізі рішення не передавати/утримувати, ігнорувати, тощо означену інформацію, котра передається органам ДПС у формі Подання, і територіальні органи казначейства зазначеним Поданням зобов`язані виключно інформувати орган ДПС щодо заборгованості, що на переконання відповідача узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справах №813/5066/13-а, №826/8966/14, № 826/15687/14, № 522/1528/15-ц, № 755/12736/17, № 916/1415/19.

Стосовно висновків суду про протиправність оскаржуваного у цій справі Подання, відповідач вказує на те, що на момент укладення та набуття чинності Договором про субкредитування порядок стягнення простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою був встановлений Бюджетним кодексом України від 21.06.2001 № 2542-III (чинний з 25.07.2001 по 01.01.2011) і відповідно положень ст.17 Бюджетного кодексу України № 2542-III передбачалася можливість застосування порядку стягнення заборгованості саме податковими органами, така заборгованість вважалася податковим боргом та стягувалася відповідно до чинного на той час Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», але з 01.01.2011 набрав чинності Бюджетний кодекс України від 08.07.2010 № 2456-VI, згідно з частиною дев`ятою статті 17 якого прострочена заборгованість суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб`єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб`єкта господарювання, нараховують пеню та інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансовою допомогою та суму нарахованої на неї пені.

Тобто, відповідач вважає, що правовідносини на які намагається вплинути позивач безпосередньо стосуються взаємодії Міністерства фінансів України та Державної казначейської служби України, як органу котрий обліковує відповідні кошти на своїх рахунках. Як зазначалось вище, Державна казаначейська служба України на підставі інформації наданої Міністерством фінансів України відповідно до Постанови надало доручення Головному управлінню стосовно використання вимог відповідного Порядку щодо формування Подання до органу Державної податкової служби для подальшого здійснення виконання відповідної постанови.

Отже, Головне управління, як орган котрий лише підпорядковується Державній казначейській службі України та зобов`язаний виконувати доручення які надсилаються Державною казначейською службою України із узгодженням з Міністерством фінансів України, на підставі наданої їм інформації, для дотримання вимог чинного законодавства та в порядку визначеним ст. 19 Конституції України не міг не виконати відповідне доручення та виніс відповідне подання № 3 від 22.03.2023, як орган який наділений правом на підставі наданої інформації виносити відповідні подання.

Окремо відповідач також звертає увагу суду, що відповідне подання не є актом індивідуальної дії, а лише є інформацією відповідно до п.10 Постанови яким органи Казначейства інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за кредитами та суму нарахованої на неї пені; нараховують пеню та інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за бюджетними позичками/фінансо-вою допомогою та суму нарахованої на неї пені. Тобто, винесення відповідного подання ніяким чином не впливає на функціонування позивача, а є інформацією для вчинення органом податкової служби відповідних дій, тому його скасування не призведе до вирішення питання позивача, оскільки інформацією щодо простроченої заборгованості формує Міністерство фінансів України та вже відповідну інформацію надсилає до Державної казначейської служби, як до органу який лише здійснює перерахування коштів у разі стягнення простроченої заборгованості на рахунки.

Щодо застосування судом положень Порядку №174, Головне управління звертає увагу апеляційного суду на те, що п.14 Наказу Міністерства фінансів України від 18.06.2017 № 621 про затвердження Порядку взаємодії органів Державної казначейської служби України та органів Державної податкової служби України в процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями визначено, що щомісяця до кінця місяця, що настає за звітними, органи Казначейства надають у паперовому вигляді відповідним органам ДПС подання за формою згідно з додатком 1 до Порядку обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державною або під державні гарантії бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2011 року № 174 простроченої заборгованості перед державним бюджетом за бюджетними позичками, фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі, на суму заборгованості з основного боргу, відсотків та пені, нарахованої на таку заборгованість, станом на 01 число поточного місяця у національній валюті з обов`язковим зазначенням кодів бюджетної класифікації, на які повинні зараховуватись суми простроченої заборгованості, за кожним її видом; простроченої заборгованості перед державним бюджетом за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, заборгованості з основного боргу, відсотків, плати за надання гарантій та пені, нарахованої на таку заборгованість, станом на 01 число поточного місяця або на дату оформлення подання, у разі надходження коштів до державного бюджету, у національній валюті та валюті кредиту з обов`язковим зазначенням кодів бюджетної класифікації, на які повинні зараховуватись суми простроченої заборгованості, за кожним її видом. Органами Казначейства оформлюються подання на стягнення з боржників простроченої заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі, облік якої здійснюють органи Казначейства, крім заборгованості, яка обліковується як безнадійна, та/або за ліквідованими боржниками, або за боржниками, стосовно яких прийнято рішення вищими спеціалізованими судами, Верховним Судом України щодо відмови у стягненні заборгованості. Щодо заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі, яка обліковується як безнадійна, та/або за ліквідованими боржниками, або за боржниками, стосовно яких прийнято рішення вищими спеціалізованими судами, Верховним Судом щодо відмови у стягненні заборгованості, органи Казначейства щомісяця до кінця місяця, що настає за звітним, надсилають відповідним ГУ ДПС інформацію згідно з цим пунктом в електронній формі з використанням відповідного модуля системи електронної взаємодії органів виконавчої влади. Про вжиті заходи щодо стягнення простроченої заборгованості органи ДПС щокварталу та за підсумками року не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним періодом, інформують відповідні органи Казначейства з наданням копій документів (постанови, ухвали, рішення суду тощо). У разі ліквідації, реорганізації (шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення), зміни місцезнаходження боржника відповідні органи ДПС у місячний строк з дня виникнення зазначених змін інформують у паперовому вигляді органи Казначейства.

На підтвердження наведених в апеляційній скарзі доводів, відповідач посилається на позицію Верховного Суду, що викладалася у постановах від 29.09.2015 по справі № 826/15687/14, від 30.07.2020 по справі №824/133/19-а, від 22.10.2019 по справі №826/8966/14, від 26.06.2019 по справі № 826/9566/16, від 05.10.2020 року по справі № 755/12736/17, пункт 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, Міністерство фінансів України підтримуючи доводи відповідача просить задовольнити апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти інше рішення про відмову у задоволені вимог позивача посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права. Вказує, що судом не наведено, які саме норми Конституції та законів України порушив відповідач саме при внесенні подання за встановленою законодавством процедурою, а також в чому саме полягає таке порушення та протиправність дій Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області відносно позивача, а висновки суду у цій справі про те, що подання № 9 від 24.09.2024 є актом індивідуальної дії, який може бути предметом оскарження суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.10.2019 у справі № 826/8966/14.

Крім того, Міністерство фінансів України звертає увагу апеляційної інстанції на те, що питання стягнення простроченої заборгованості з ДП «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» вже вирішено в іншій судовій справі № 160/8171/21 за позовом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, зокрема, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 у справі № 160/8171/21 повністю задоволено позовні вимоги Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та вирішено стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» прострочену заборгованість (основний борг) в загальній сумі 1971186 611,34 грн. на користь державного бюджету України, і під час апеляційного перегляду цього рішення суду, Дніпропетровським науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на виконання ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 24.10.2022 проведена судова економічна експертиза у адміністративній справі № 160/8171/21, за результатом якої зроблено висновок від 30.01.2024 про документальне підтвердження суми основною боргу Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» у розмірі 1 971 186 611.34 грн. (за офіційним курсом Національного банку на 01.03.2021 року 70 575 709.05 доларів США) у зв`язку з невиконанням зобов`язань, забезпечених Платіжною гарантією Міністерства фінансів України № 27-304/166 від 27.05.1998 року відповідно до умов Угоди про порядок відшкодування втрат державного бюджету, які можуть виникнути внаслідок виконання гарантійних зобов`язань Держави від 26.05.1998 станом на 01.03.2021, чим в свою чергу судовою економічною експертизою надано ствердну відповідь, а тому вважає необґрунтованою оцінку судом у цій справі «законності» подання органу Державної казначейської служби, яке є предметом розгляду у справі № 160/30954/24, наслідок чого суд дійшов безпідставного висновку про протиправність подання № 9 від 24.09.2024 та необхідності його скасування з тих підстав, що на час його складання та внесення у позивача відсутній обов`язок щодо погашення цієї суми заборгованості.

За вказаних обставин Міністерство фінансів України вважає, що суд першої інстанції у даному випадку мав би врахувати, що саме по собі подання органу Державної казначейської служби, внесене до органів доходів і зборів, носить лише обліковий, інформативний характер щодо наявності суми простроченої заборгованості за кредитами, і отже, саме по собі подання не є ані актом індивідуальної дії, який би породжував обов`язки для позивача, ані нормативно-правовим актом, який би створював обов`язкову для виконання норму, про що саме Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, зокрема, у постанові від 29.08.2018 по справі №219/5238/17 (провадження №11-593апп18), від 07.11.2018 по справі №295/4481/16-ц (провадження №14-345цс18)).

Оскільки оскаржувані дії щодо внесення подання органу Державної казначейської служби, з метою майбутньої можливості податкового органу в установленому порядку

звернутись до суду, самі по собі не створюють жодних правових наслідків для позивача, Міністерство вважає, що такі дії не можуть порушувати його права чи інтереси, оскільки такі дії незалежно від відомостей, які зазначені в поданні органу Державної казначейської служби, жодним чином не впливають на права позивача та не перешкоджають здійсненню цих прав, як і не свідчать про їх виникнення чи припинення; такі дії не позбавляють позивача можливості здійснювати (реалізовувати) право судового захисту своїх інтересів, у разі звернення до суду податкового органу з позовом про стягнення простроченої заборгованості, а також не свідчать про невизнання чи оспорювання цього права, оскільки чинне законодавство передбачає інші способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.

Описуючи помилковість висновку суду першої інстанції щодо протиправності подання, спираючись на положення: ст.19 Конституції України; затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 № 174 Порядку обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою (пункти 2,3,6,8,10,14,17) - Міністерство звертає увагу апеляційної інстанції на помилковість висновків суду першої інстанції про ненадання до суду доказів, які б спростовували факт існування за позивачем вказаної простроченої перед державними бюджетом за бюджетними позичками заборгованості, з безпідставним зазначенням про те, що дії Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області з внесення Подання № 9 від 24.09.2024 є протиправними, оскільки вчинені в порушення норм Конституції України, Закону України «Про фінансове оздоровлення державного підприємства Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» №3396-VI з подальшими змінами, внесеними Законами України від 23.03.2017 №1987-VIII та №769-IX, якими визначено, що заборгованість, яка рахується за позивачем перед державою станом на 1 січня 2021 року сплачується щокварталу рівними частинами протягом 10 років, починаючи з 2025 року, оскільки на переконання Мінфіну Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області є органом державної влади, який діє лише в межах компетенції, на підставі та у спосіб встановлений законами України, а відповідне подання не є актом індивідуальної дії, оскільки є лише є інформацією якою органи Казначейства інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за кредитами та суму нарахованої на неї пені: нараховують пеню та інформують органи державної податкової служби за місцем реєстрації боржника про зміну розміру простроченої заборгованості за бюджетними позичками/ фінансовою допомогою та суму нарахованої на неї пені, і саме по собі подання органу Державної казначейської служби, внесене до органів доходів і зборів, носить лише обліковий, інформативний характер щодо наявності суми простроченої заборгованості за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою перед державою, що узгоджується з позицією Верховного Суду у справі № 826/8966/14.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків також вказується про незаконність судового рішення у цій справі та необхідність задоволення вимог апеляційної скарги позивача, скасування оскаржуваного рішення суду першої та прийняття у цій справі іншого рішення про відмову у задоволені вимог позивача.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача та відзиву третіх осіб, перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх оцінки і застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції з наведених в апеляційній скарзі відповідача підстав, виходячи з нижченаведеного.

Перевіривши статус позивача у цій справі - юридичної особи Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» (), основним видом діяльності якого є за кодом 30.30. Виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устаткування, а також відповідача - суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження - суд першої інстанції правильно виходив з того, що спірні правовідносини у цій справі безпосередньо пов`язані з укладеною 26.05.1998 року між ДП «ВО «Південний машинобудівний завод ім.О.М.Макарова» та Міністерством фінансів України угодою про порядок відшкодування витрат державного бюджету, які можуть виникнути внаслідок виконання гарантійних зобов`язань держави та додаткових угоди до неї: №1 від 24.09.2003 року; №2/13000-04/81-2 від 30.08.2004 року; №3/13000-04/81-3 від 29.09.2004 року; №4/28000-04/234 від 29.12.2006 року; №5/28000-04/234/5 від 28.01.2009 року; №6/28000-04/234/6 від 14.07.2009 року; №7 від 14.07.2011 року, що укладалися на виконання Указу Президента України від 04.03.1998 року №166/98 «Про виконання базової угоди від 02.04.1996 року №329 між виробничим об`єднанням «Південний машинобудівний завод» (правонаступником якого є Державне підприємство «Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» з основним видом діяльності є: 30.30. Виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устаткування) і компанією Sea Launch Company, з метою забезпечення виконання зобов`язань базової угоди від 02.04.1996 року №329 з компанією «Sea Launch SLC», яким Міністерство фінансів України було уповноважено надавати від імені України безумовні та безвідкличні гарантії на користь кредиторів під забезпечення повернення коштів, які залучаються у межах програми «Морський старт» для виконання базової Угоди №329 з компанією «Sea Launch SLC».

Досліджуючи обставини, які передували виникненню у цій справі спору, суд першої інстанції встановив, що між ДП «ВО «Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» (позичальник) та іноземними компаніями Colvis Finense Limited (кредитор), First Manhattan Capital Group Limited (передавач) було укладено угоду про кредит під державну гарантію в розмірі 107500000 доларів США строком на 5 років, і у лютому 2004 року позивачем отримано кредитні кошти з кінцевим терміном погашення, включаючи відсотки - 02.02.2009 року, з визначенням цільового використання коштів виділених для фінансування виробництва ракет «Зеніт» у межах програми «Морський старт» для їх постачання компанії Sea Launch Company. Виконання зобов`язань позивачем цією кредитною угодою було забезпечене платіжною гарантією Міністерства фінансів України №27-304/166 від 27.05.1998 року. Проте, у 2009 році Консорціум оголосив про банкрутство та фінансову реорганізацію, а у 2010 році рада директорів Консорціуму прийняла рішення про консолідацію 95% капіталу на користь російської ракетно-космічної корпорації «Енергія». При цьому, відповідно до пункту 4.1 Додаткової угоди №7 від 14.07.2011 року до угоди від 26.05.1998 року, позичальник зобов`язувався погасити заборгованість перед Гарантом рівними частинами протягом 10 (десяти) років, починаючи з 15.01.2016 року шляхом перерахування на користь Гаранта щоквартальних платежів у валюті Кредиту (або в національній валюті за офіційним курсом Національного Банку України на день здійснення платежу) на рахунок державного казначейства України з визначенням в платіжному дорученні призначення платежу, як погашення заборгованості згідно з угодою від 26.06.1998 року, крім того, було визначено, що на суму заборгованості не нараховуються відсотки, а належними для здійснення позичальником щоквартальних платежів по погашенню заборгованості перед Гарантом є 15 січня, 15 квітня, 15 липня та 15 жовтня, і до 31.12.2015 року, а Гарант зобов`язувався надати позичальнику плановий графік платежів з відшкодування витрат державного бюджету.

Саме у зв`язку з існуючою у ДП «ВО «Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» простроченої заборгованості за кредитом, залученим під державні гарантії, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження, було оформлено та направлено на адресу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків оскаржуване у цій справі Подання від 24.09.2024 року №9 щодо стягнення простроченої заборгованості за кредитом, залученим під державні гарантії з ДП «ВО «Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» (далі Подання №9), яке було видано видано відповідачем на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року №174 для здійснення до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівельний завод ім.О.М.Макарова» заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг) за кредитами, отриманими під державні гарантії, який станом на 01.09.2024 року складає суму 4 845 034 188,90 грн, що за офіційним курсом Національного Банку України встановленим на звітну дату становить суму у розмірі 117 626 181,75 USD (а.с.85 т.1), що саме і стало предметом спору у цій справі за позовом ДП «ВО «Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова», який вважає вказане Подання протиправним внаслідок його винесення лише з урахуванням підзаконного нормативного акту постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року №174, якою не регулюються питання обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 2004 році, і з порушенням норм Конституції України, Закону України «Про фінансове оздоровлення Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М.Макарова» №3396-VI з подальшими змінами, внесеними Законами України від 23.03.2017 року №1987-VIII та №769-IX, якими виизначено, що заборгованість, яка рахується за позивачем перед державою станом на 01.01.2021 року сплачується щокварталу рівними частинами протягом 10 років, починаючи з 2025 року.

Вирішуючи виниклий у цій справі спір по суті, судом першої інстанції також правильно було проаналізовано детально положення:

-затвердженого наказом Державної казначейської служби України від 21.11.2011 року №120 (в редакції наказу Державної казначейської служби України від 10.05.2018 року №141) Положення про Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області;

-Порядку взаємодії органів Державної казначейської служби України та органів Державної податкової служби України в процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2016 року №621;

-ч.9 ст.17 Бюджетного кодексу України;

-прийняту Кабінетом Міністрів України 02 березня 2011 року постанову №174 «Питання обліку заборгованості в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості», якою затверджений Порядок обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості.

З урахуванням наведених норм, судом першої інстанції у даному випадку на переконання колегії суддів обгрунтовано акцентовано увагу на тому, що:

- пунктом 3 даного порядку встановлено, що облік заборгованості, в тому числі простроченої, за кредитами ведеться Мінфіном та банком-агентом у валюті кредиту, в якій вони надані. Кошти в національній валюті, що надходять в рахунок погашення заборгованості, в тому числі простроченої, за кредитами та нарахованої на її суму пені зараховуються на окремий рахунок відкритий у Державній казначейській службі.

- згідно пункту 8 Порядку Мінфін подає Державній казначейській службі України щомісяця та за підсумками року до 20 числа місяця, що настає за звітним періодом, інформацію про зміну розміру існуючої заборгованості, в тому числі простроченої, за кредитами та нарахованої на її суму пені (станом на 1 число місяця, що настає за звітним періодом). Державна казначейська служба України на підставі інформації, що подана Мінфіном, відображає зміни заборгованості за кредитами в обліку виконання державного бюджету, щомісячно інформує територіальні органи Державної казначейської служби України, за місцем реєстрації боржника про розмір простроченої заборгованості за кредитами та нарахованої на її суму пені для оформлення подання щодо стягнення простроченої заборгованості.

- а відповідно до пункту 15 цього Порядку, прострочена заборгованість за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, яка не погашена боржником протягом 30 календарних днів після настання строку платежу, а також нарахована на суму простроченої заборгованості за кредитом, бюджетною позичкою/фінансовою допомогою пеня стягуються в установленому законодавством порядку органами державної податкової служби за місцем реєстрації боржника відповідно до подання територіальних органів Державної казначейської служби, яке подається у строки, визначені пунктом 10 цього Порядку за встановленою згідно з додатком 1 формою.

При цьому, аналізуючт вказані вище норми, суд першої інстанції правильно наголоив, що саме Міністерство фінансів України є органом, до повноважень якого входить облік простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, і у взаємодії з Державною казначейською службою України у терміни, встановлені Порядком №174, Мінфін подає Державній казначейській службі України інформацію про зміну розміру існуючої простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, яка (ДКС України) в свою чергу щомісячно інформує територіальні органи Державної казначейської служби України, за місцем реєстрації боржника про розмір простроченої заборгованості за кредитами та нарахованої на її суму пені для оформлення подання щодо стягнення простроченої заборгованості. А територіальні органи Державної казначейської служби України (які винесли відповідне подання) у свою чергу направляють його до органів Державної податкової служби задля вчинення останніми заходів щодо стягнення простроченої заборгованості.

Обговорюючи позицію відповідача у цій справі стосовно застосування вищевикладених нормативних положень до обставин цієї справи і того, що сформоване спірне у цій справі Подання № 9 носить обліковий та інформаційний характер, а тому воно не є індивідуальним актом, який би породжував будь-які правові наслідки, суд першої інстанції навіть враховуючи викладені у постанові Верховного Суду від 22.10.2019 року по справі №826/8966/14 висновки про те, що саме по собі подання носить лише обліковий, інформативний характер щодо наявності суми простроченої заборгованості за кредитами, бюджетними позичками/фінансовою допомогою перед державою, разом з тим суд керуючись приписами ст.1 і ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та на ч.4 ст.70 КАС України обґрунтовано наголосив, що предметом позову у справі №826/8966/14 було стягнення коштів у вигляді простроченої заборгованості перед державою, саме тому Верховний Суд, в контексті предмета спору у зазначеній справі і дійшов висновку про те, що стягнення заборгованості повинно відбуватись саме на підставі первинної документації суб`єкта господарювання, а не на підставі подання, внесеного органами казначейської служби до органів ДПС, при цьому Верховним Судом у цій постанові не надавалась оцінка поданню як індивідуальному акту, у звязку з чим суд визнав незастосовною до даної справи правової позиції Верховного Суду по справі №826/8966/14.

Одночасно, наголошуючи на тому, що спірне у цій справі Подання № 9 видано на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року №174 для здійснення до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівельний завод ім.О.М. Макарова» заходів щодо стягнення простроченої заборгованості (основний борг) за кредитами, отриманими під державні гарантії станом на 01.09.2024, судом першої інстанції дійшов правильного висновку, що Подання Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області є актом індивідуальної дії, який може бути предметом оскарження, а належним відповідачем є саме Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, і вказані висновки суду першої інстанції в судовому засіданні апеляційної інстанції, також як і право позивача на оскарження у судовому порядку Подання № 9 ні відповідачем ні третіми особами не спростовується, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для детального обговорення наведених відповідачем в апеляційній скарзі та третіми особами у відзивах доводів у наведеній частині.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої інстанції перевіряючи правомірність та обґрунтованість внесеного Головним управлінням Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області Подання правильно спирався на положення прийнятого 19 травня 2011 року Верховною Радою України Закону України «Про фінансове оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» №3396-VI з подальшими змінами, внесеними Законами України від 23.03.2017 року №1987-VIII та від 14.07.2020 року №769-IX (далі Закон №3396-VI), та відповідно суд у даному випадку обґрунтовано виснував, що відповідно до якого за кредитом, залученим 02.02.2004 року в компанії «Colvis Finance Limited» (Великобританія) під державну гарантію, було прийнято рішення реструктуризувати заборгованість за даним кредитом на тих умовах, що:

- підприємство погашає не сплачену станом на 1 січня 2021 року суму заборгованості перед державою щокварталу різними частинами протягом 10 років, починаючи з 2025 року, відповідно до затвердженого Кабінету Міністрів України плану розвитку підприємства;

- на суму заборгованості не нараховуються відсотки. Відсотки, нараховані на суму заборгованості на день прийняття цього Закону, сплачуються в порядку, передбаченому для сплати заборгованості;

- штрафні санкції, нараховані на день прийняття цього Закону, списуються (ст.1). Установлено, що підприємству надається державна підтримка у вигляді компенсації відсоткових ставок за кредитами, що залучаються підприємством для виконання своїх зобов`язань у рамках реалізації міжнародних договорів України, за рахунок коштів, передбачених у законі про Державний бюджет України на відповідний рік (ст.2).

- а з огляду на те, що відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих положень Кабінету Міністрів України було доручено: забезпечити унормування порядку списання заборгованості ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», передбаченого пунктом 3 цього розділу; - прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом, а Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня опублікування цього Закону було доручено затвердити план розвитку ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», визначений ст.1 Закону України «Про фінансове оздоровлення державного підприємства ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», а впродовж п`яти років забезпечувати щорічне (до 1 лютого) інформування Верховної Ради України про виконання цього плану.

Отже, виходячи з викладеного та того, що Законом №3396-VI чітко визначено порядок та строки сплати простроченої заборгованості позивача перед державною за кредитом, наданим під державні гарантії та унормовано, що обов`язок позивача щодо сплати цієї заборгованості виникає лише з 2025 року, а сплата повинна відбуватись щокварталу рівними частинами протягом 10 років суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень будучи зобов`язаним діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, та у межах повноважень, тобто, повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх і у спосіб встановленої законом процедури та форми прийняття рішення або вчинення дії, обираючи лише визначені законом засоби, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 19 жовтня 2023 року по справі №9901/43/21).

Оскільки наразі Кабінетом Міністрів України не виконані вимоги Закону України «Про фінансове оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» №3396-VI з подальшими змінами, внесеними Законами України від 23.03.2017 року №1987-VIII та №769-IX, але юридична сила вказаного закону є основним джерелом права в системі нормативно-правових актів, якими регулюються спірні правовідносини, а прийняті на основі закону підзаконні нормативно-правові акти за своїм змістом не повинні суперечити цьому Закону - суд першої інстанції у даному спірному випадку обґрунтовано виснував, що спірне у даній справі Подання, як акт індивідуальної дії, винесено відповідачем всупереч вимогам наведеного Закону №3396-VI (зі змінами, внесеними Законами України від 23.03.2017 року №1987-VIII та №769-IX), адже, станом на час його (подання) складання та направлення до органу ДПС, у позивача не виникло обов`язку щодо сплати цієї заборгованості, а заборгованість не набула статусу простроченої.

На переконання колегії суддів у цій справі у суду першої інстанції об`єктивно були усі підстави критично поставитися до доводів Міністерства фінансів України щодо відсутності станом на час внесення Подання затвердженого Кабінетом Міністрів України плану розвитку ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» оскільки відповідно до Прикінцевих положень Закону №769-IX від 14.07.2020 року (яким внесено зміни до Закону №3396) Кабінету Міністрів України було доручено: забезпечити унормування порядку списання заборгованості державного підприємства ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», передбаченого пунктом 3 цього розділу; прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; та у тримісячний строк з дня опублікування цього Закону затвердити план розвитку ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», визначений статтею 1 Закону України «Про фінансове оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», а також впродовж п`яти років забезпечувати щорічне (до 1 лютого) інформування Верховної Ради України про виконання цього плану.

Виходячи з того, що станом на час внесення спірного Подання Кабінетом Міністрів України не виконані вимоги Закону України «Про фінансове оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» №3396-VI з подальшими змінами, внесеними Законами України від 23.03.2017 року №1987-VIII та №769-IX, судом першої інстанції також узято до уваги, що за позовом ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» про протиправність бездіяльності Кабінету Міністрів України рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 року у справі №160/9860/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.05.2023 року було визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не виконання в повному обсязі вимог Закону України «Про фінансове оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» від 19.05.2011 року №3396-VI, зі змінами та доповненнями, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про фінансове оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» від 23.03.2017 року №1987-VIII, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» щодо додаткових заходів з фінансового оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» від 14.07.2020 року №769-IX та зобов`язано Кабінет Міністрів України виконати вимоги Закону України «Про фінансове оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» від 19.05.2011 року №3396-VI зі змінами та доповненнями, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про фінансове оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» від 23.03.2017 року №1987-VIII, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» щодо додаткових заходів з фінансового оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» від 14.07.2020 року №769-IX, а саме: забезпечити ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» державними замовленнями, у тому числі державними оборонними замовленнями, виходячи з можливостей державного бюджету; забезпечити унормування порядку списання заборгованості ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», передбаченого пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» щодо додаткових заходів з фінансового оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» від 14.07.2020 року №769-IX; прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» щодо додаткових заходів з фінансового оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» від 14.07.2020 року №769-IX; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про фінансове оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» від 23.03.2017 року №1987-VIII та Законом України «Про внесення змін до Закону». При цьому, ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.10.2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року у справі №160/9860/22, і відповідно, рішення у справі №160/9860/22 набрало чинності 16.05.2023 року, проте, станом на час розгляду даної справи відсутні докази щодо виконання Кабінетом Міністрів України рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 року в справі №160/9860/22, і відповідно, відсутній затверджений Кабінетом Міністрів України план розвитку ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», визначений статтею 1 Закону України «Про фінансове оздоровлення ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» від 19.05.2011 року №3396-VI.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано підкреслено, що невиконання Кабінетом Міністрів України приписів Закону №769 та судового рішення у справі №160/9860/22 - не може бути підставою для виникнення у позивача обов`язку зі сплати заборгованості станом на 01 вересня 2024 року, всупереч приписам Закону №3396 в редакції Закону №769, а відтак, судом зазначено, що Законом №3396 врегульовано реструктуризацію заборгованості позивача перед державою, тобто визначено відповідний порядок сплати кредитних коштів, отриманих під державні гарантії, зокрема, визначено строки сплати, періодичність сплати та частки сум, які підлягають погашенню у відповідний період часу.

Таким чином, оскільки існування спірного у цій справі Подання № 9 має відповідні правові наслідки для позивача у вигляді фактичної підстави для реалізації органом ДПС повноважень щодо стягнення у судовому порядку вказаної у Поданні суми заборгованості перед державою, колегія суддів цілком погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі про визнав протиправними дії ГУ Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області з внесення Подання є протиправними, оскільки такі вчинені в порушення норм Конституції України, Закону України «Про фінансове оздоровлення в судовому порядку №3396-VI з подальшими змінами, внесеними Законами України від 23.03.2017 року №1987-VIII та №769-IX, якими чітко визначено, що заборгованість, яка рахується за позивачем перед державою, сплачується щокварталу рівними частинами протягом 10 років, починаючи з 2025 року, а у даному спірному випадку відповідачем застосовано підзаконний нормативний акт, тобто, положення постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2011 року №174, якою не регулюється питання обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 2004 році, і така позиція суду першої інстанції повністю узгоджується з правовою позицією Третього апеляційного адміністративного суду, висловленою у постановах від 09.01.2025 року по справі №160/11749/24, від 15.10.2024 року по справі №160/1683/24, від 26.06.2024 року по справі №160/20952/23, від 19.06.2024 року по справі №160/10733/23, що у сукупності є підставою для задоволення позовних вимог ДП «ВО Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» у повному обсязі.

Виходячи з того, що висновки суду першої інстанції у цій справі не спростовуються доводами Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та Мністерства фінансів України і Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, а долучене до матеріалів справи оскаржуване позивачем Подання №9 від 24 вересня 2024 року не містить в собі детального обґрунтування сум 4 845 034 188,90 грн. за офіційним курсом Національного банку, встановленому на звітну дату 117 626 181,76 USD та в іноземній валюті, що мали б ґрунтуватися на первинних розрахунках та на юридично значущих доказах, і це в свою чергу позбавляє адміністративний суд можливості перевірити правомірність та обґрунтованість включення до оскаржуваного Подання саме вказаного розміру простроченої заборгованості (основний борг) за кредитами, отриманих під державні гарантії, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та вважає за необхідне залишити її без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун