Справа № 727/7930/25
Суддя: Гавалешко П. С.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/7930/25
Провадження № 2-а/727/163/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Гавалешка П.С.

за участю секретаря Бринзили Б.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Паланійчука В.П.

представника відповідача Подгорецької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Паланійчук Валентин Петрович до Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Паланійчук Валентин Петрович звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом до Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Посилалась на те, що постановою серії № 002580 у справі про адміністративне правопорушення від 23.06.2023 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 135 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у двадцятикратному розмірі вартості проїзду, зокрема 200 (двісті) грн. Копію вказаної постанови інспектором КП «Чернівецького тролейбусного управління» позивачу надано не було, як стверджує Позивач, наявний у постанові підпис у графі «Примірник постанови отримав» 23.06.2023 року не належить ОСОБА_1 , також копію постанови не було надіслано поштовим повідомленням на його адресу.

Вважає вищевказану постанову № 002580 у справі про адміністративне правопорушення від 23.06.2025 року незаконною, протиправною, такою що не відповідає обставинам справи та такою що підлягає скасуванню, у зв?язку із наступним.

Як вбачається із вищевказаної постанови, що за результатами проведеної контрольної перевірки транспортного засобу № «незрозумілий» маршрут № 5 о 16:11 год. виявлено правопорушення, а саме безквитковий проїзд, немає реєстру в базі даних, чим порушив ч.2 ст. 135 КУпАП.

18.06.2025 року позивачу стало відомо про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження, у зв?язку із чим він 24.06.2025 року звернувся до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції де йому було надано копію постанови ВП № 77373829 від 04.03.2025 року про відкриття виконавчого провадження, а також копію постанови КП «Чернівецьке тролейбусне управління» від 23.06.2023 року у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, позивач лише у зв?язку із відкриттям виконавчого провадження дізнався про наявність постанови № 002580 інспектора КП «Чернівецького тролейбусного управління» від 23.06.2023 року.

Зазначає, що 23.06.2023 року ОСОБА_1 взагалі не користувався послугами проїзду транспортним засобом № «незрозумілий» маршруту № 5.

Також, відповідно до копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 05.01.2022 року, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та має право на безкоштовний проїзд на міському пасажирському транспорті загального користування та приміських маршрутах відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 354 від 17 травня 1993 р. (в редакції від 28.10.2017).

Згідно з оскаржуваною постановою № 002580 від 23.06.2023 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 135 КУпАП.

Однак, вважає, що відповідачем, в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 неправильно зазначена частина статті 135 КУпАП, за якою кваліфіковані дії Позивача.

Так, дії Позивача ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 135 КУпАП, в той час як ст. 135 КУпАП складається лише з частини 1.

Більше того, слід звернути увагу на те, що КУпАП не передбачено будь-яких повноважень у інспектора виносити та складати постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Під час розгляду відносно ОСОБА_1 справи про адміністративне правовопорушення передбачене ч.2 ст.135 КУпАП, інспектором КП «Чернівецьке тролейбусне управління» без наявності жодного доказу, притягнуто його до адміністративної відповідальності. На підтвердження вини ОСОБА_1 будь-яких належних та недопустимих доказів надано не було. Враховуючи викладені обставини, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.135 КУпАП, а інспектором КП «Чернівецьке тролейбусне управління» було невірно з?ясовано обставини справи, а також порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до винесення оскаржуваної постанови.

Тому на підставі вищевикладеного просить суд винести рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову № 002580 від 23.06.2023 року винесену інспектором КП «Чернівецьке тролейбусне управління» про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 135 КУпАП. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 135 КУпАП закрити в зв?язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 09.07.2025 року справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне, щодо твердження про те, що вказаної постанови інспектором КП «ЧТУ» позивачу надано не було, як стверджує позивач, наявний у постанові підпис у графі «Примірник постанови отримав» 23.06.2023 року не належить ОСОБА_1 , також постанову не було надіслано поштовим повідомленням на його адресу.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови вручається особі, щодо якої її винесено. Таким чином, вручення постанови здійснюється безпосередньо в момент її винесення, що й було зроблено інспектором КП «ЧТУ».

Доказом факту вручення є наявний підпис у постанові від 23.06.2023 року. Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність правопорушення та винність особи. Таким доказом виступає й сам документ постанова з підписом про її отримання. У разі, якщо позивач заперечує належність підпису, він може клопотати перед судом про проведення почеркознавчої експертизи. До моменту встановлення протилежного постанова є належним і допустимим доказом у розумінні ст. 251 КУпАП. Обов`язок направляти постанову поштою виникає лише у випадку, коли особа відсутня під час її винесення (ч. 2 ст. 285 КУпАП). Оскільки постанова була вручена на місці, підстав для повторного направлення поштовим відправленням не було.

Крім того, з приводу персональних даних, які містяться в постанові слід зазначити наступне. Так, у постанові міститься інформація про ПІБ, РНОКПП, дату народження, зареєстроване місце проживання, а також інформація про пенсійне посвідчення, його номер та дата. Зазначаю, що в графі «документ, що посвідчує особу» занесене саме інформація про пенсійне посвідчення. Звертає увагу, що жодними персональними даними позивача відповідач не володіє.

Вказане свідчить та підтверджує те, що позивач сам особисто пред`явив пенсійне посвідчення, що вказує також на його присутність на місці вчинення адміністративного правопорушення, тому відповідно твердження про винесення постанови за його відсутності не відповідає дійсності.

Крім того, зазначає, що працівниками служби контролю вчасно були вчинені дії щодо передачі постанови для примусового стягнення штрафу до органів виконавчої служби.

Твердження позивача про те, що він не користувався послугами тролейбуса маршруту №5, спростовується складеною постановою № 002580 у справі про адміністративне правопорушення від 23.06.2023. Інспектор Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» безпосередньо зафіксував факт безквиткового проїзду особи та відсутності реєстру в базі даних, яка представилася ОСОБА_1 надавши особисто пенсійне посвідчення та свої персональні дані. Дане твердження спростовується також тим, що позивач особисто пред`явив інспектору пенсійне посвідчення, оскільки інформація занесена в постанову.

Постановою № 812-2017-п від 25.10.2017 Кабінетом Міністрів України, внесено зміни щодо безоплатного проїзду такої категорії громадян. Так, згідно пункту 1.1. право на безплатний проїзд надається за наявності посвідчення встановленого зразка чи довідки, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який зареєстрований у зазначеній системі і видається на безоплатній основі.

В той же час згідно рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради 24.12.2024 № 932/27 «Про затвердження Переліку автобусних маршрутів загального користування для перевезення пасажирів на території Чернівецької міської територіальної громади та визнання такими, що втратили чинність, окремих рішень виконавчого комітету міської ради з цього питання», що додається, даний маршрут № 5 не являється пільговим маршрутом.

Таким чином, пенсіонери на загальних підставах оплачують проїзд у автобусному маршруті № 5 в місті Чернівці.

Навіть будучи пенсіонером та маючи право на безкоштовний проїзд на міському пасажирському транспорті загального користування та приміських маршрутах, позивач зобов`язаний після входу до транспортного засобу здійснити валідацію електронного квитка. В той же час, позивач не здійснив валідацію електронного квитка та в результаті був притягнутий до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 135 КУпАП, а саме за безквитковий проїзд.

Наголошують, що в оскаржуваній постанові чітко зазначено нормативно-правовий акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, а саме порушено вимоги статі 135 КУпАП України та постанова містить весь перелік необхідних обставин для її винесення у справі, а тому твердження позивача про те, що вона винесена з порушеннями є безпідставними.

Від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: 1) на автомобільному транспорті - посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (частина друга статті 1222, частини друга, третя статті 1321, стаття 1322, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 1331, стаття 1332); керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 1322 цього Кодексу.

Окрім того, у відповідності до положень посадової інструкції контролера інспектору, в силу виконання своїх посадових обов`язків надано право застосовувати адміністративні стягнення в межах КУпАП.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що як зазначалося, копію вказаної постанови інспектором КП «Чернівецького тролейбусного управління» позивачу надано не було, як стверджує Позивач, наявний у постанові підпис у графі «Примірник постанови отримав» 23.06.2023 року не належить ОСОБА_2 , також копію постанови не було надіслано поштовим повідомленням на його адресу.

У відзиві на позовну заяву, відповідач вказує, що копію постанови ОСОБА_1 було вручено безпосередньо після закінчення розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що свідчить його підпис у відповідній графі постанови.

Проте, навіть при візуальному огляді підпису наявного в оскаржуваній постанові та підпису, який належить ОСОБА_1 вбачається, що вони суттєво відрізняються. В свою чергу, відповідач не надає будь-яких доказів в т.ч. відео доказів того, що постанова у справі про адміністративне правопорушення була вручена саме ОСОБА_1 та саме його підпис наявний у постанові.

У відзиві на позовну заяву, відповідач вказує на те, що працівниками служби контролю вчасно було направлено копію постанови для примусового виконання.

Однак, звертає увагу суду на те, позивачем не оскаржується те, коли було направлено для виконання постанову у справі про адміністративне правопорушення, хоча саме відповідач мав би контролювати хід виконавчого провадження та цікавитися чому на протязі майже двох років після пред`явлення виконавчого документу до виконання не було відкрито виконавче провадження.

Як зазначалося у позові, оскаржуваною постановою №002580 від 23.06.2023 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.135 КУпАП.

Однак, вважає, що відповідачем, в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 неправильно зазначена частина статті 135 КУпАП, за якою кваліфіковані дії Позивача.

Так, дії позивача ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 135 КУпАП, в той час як ст. 135 КУпАП складається лише з частини 1. Проте, вказані обставини жодним чином не спростовані у відзиві на позовну заяву.

Більше того, позивач звертав увагу на те, що КУпАП не передбачено будь-яких повноважень у інспектора виносити та складати постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Вказані обставини також залишені поза увагою Відповідача та жодним чином не спростовані.

Позивач в судове засідання з`явився, підтримав позовну заяву, просив суд її задовольнити.

Представник позивача підтримав позовну заяву, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача заперечувала щодо позову, просила суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст.5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1, 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Як було встановлено судом, згідно з оскаржуваною постановою №002580 за результатами проведеної контрольної перевірки транспортного засобу, номер якого судом неможливо встановити маршруту №5 о 16:11 годині виявлено правопорушення, а саме: безквитковий проїзд, немає реєстру в базі даних, у зв`язку з чим визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.135 КУпАП.

ОСОБА_1 має пенсійне посвідчення довічно № НОМЕР_2 Серії НОМЕР_1 .

Постановою № 77373829 від 04.03.2025 року відкрито виконавче провадження відносно ОСОБА_1 на підставі постанови № 002580 від 23.06.2023 року.

Згідно Переліку автобусних маршрутів загального користування для перевезення пасажирів на території Чернівецької міської територіальної громади, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 24.12.2024 року № 932/27, до автобусних маршрутів без забезпечення пільгових перевезень належить також маршрут № 5.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок реалізації проїзних квитків та контролю за оплатою проїзду встановлюється відповідними підзаконними нормативними актами: Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Мінтрансзвязку України від 27.12.2006 р. № 1196, Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 р. № 176, Правилами надання населенню послуг з перевезень міським електротранспортом, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2004 р. № 1735 та іншими.

Відповідно до положень зазначених нормативних актів, пасажир здійснює оплату транспортних послуг за встановленим тарифом (вартістю). Тарифи та вартість проїзних квитків встановлюються відповідно до законодавства.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про автомобільний рух» передбачено, що пасажир зобов`язаний: мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - зареєструвати електронний квиток.

Безквитковий проїзд пасажира, в тому числі проїзд без реєстрації або компостування проїзного документа, а так само провезення без квитка дитини віком від семи до шістнадцяти років тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.135 КУпАП.

23.06.2023 року інспектором КП «Чернівецького тролейбусного управління» винесено постанову №002580, відповідно до якої за результатами проведеної контрольної перевірки транспортного засобу, номер якого судом неможливо встановити маршруту №5 о 16:11 годині годині виявлено правопорушення, а саме: безквитковий проїзд, немає реєстру в базі даних, у зв`язку з чим визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.135 КУпАП.

Згідно з статтею 135 КУпАП, безквитковий проїзд пасажира, в тому числі проїзд без реєстрації або компостування проїзного документа, а так само провезення без квитка дитини віком від семи до шістнадцяти років: у поїздах приміського, місцевого або дальнього сполучення - тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду; в міському транспорті - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості проїзду; в автобусі приміського або внутрішньорайонного сполучення - тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду; в автобусі міжміського і міжнародного сполучення та у міжміському електротранспорті - тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду; на суднах морського і внутрішнього водного транспорту - тягне за собою накладення штрафу в п`ятикратному розмірі від вартості проїзду.

Закон це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, прийнятий в особливому порядку парламентом або безпосередньо народом, який визначає відправні засади правового регулювання суспільних відносин.

За ступенем впорядкованості закони відокремлюють на кодифіковані та поточні.

Кодифіковані нормативні акти, затверджені законами, в яких на науковій основі узагальнюються і систематизуються норми права, що регулюють певну групу суспільних відносин. Кодифіковані закони приймаються у формі кодексів та Основ законодавства, а отже КУпАП це закон.

Щодо структури закону, то вони поділяються на розділи (глави), статті, частини і пункти, абзаци і підпункти.

Частина нормативно - правового акта - структурний елемент нормативно - правового акта, що складається з абзацу (кількох абзаців) і представляє собою смислову єдність. Частина починається з великої літери і закінчується крапкою, крім останньої частини підпункту, яка може закінчуватися крапкою з комою. У разі, якщо частина складається з кількох абзаців, абзаци починаються з малої літери, крім першого абзацу частини, який починається з великої літери. При цьому перший абзац частини закінчується двокрапкою, всі наступні - крапкою з комою, крім останнього абзацу, який закінчується крапкою.

З аналізу вищевикладеного та структури ст. 135 КУпАП, вбачається, що дана стаття складається лише з однієї частини (ч.1.) та не має частини 2.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що відповідачем в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неправильно зазначена частина статті 135 КУпАП, за якою кваліфіковані дії позивача ОСОБА_1 . Так, дії позивача кваліфіковані за ч. 2 ст. 135 КУпАП, в той час як ст. 135 КУпАП складається лише з частини 1.

Отже, суд погоджується з доводом позивача щодо неправильної кваліфікації його дій та відхиляє доводи відповідача, що відповідачем було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за нормою, якої не існує є такими, що не відповідають дійсності.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Звертаючись із даним позовом позивач посилається зокрема на те, що Інспектори не мають повноважень на розгляд справи та винесення постанови.

Проте відповідачем надано суду копію посадової інструкції згідно якої контролер-інспектор від імені органів автомобільного транспорту має право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Водночас, пунктом першим статті 247 КУпАП визначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами. Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно положень частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, на відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Разом з тим, на виконання вимог ст. 77 КАС України, представником відповідача суду не надано належних доказів, які б підтверджували обставини, що зазначені у вищевказаній спірній постанові по справі про адміністративне правопорушення №002580 від 23.06.2023 року, з постанови видно, що під час вчинення адміністративного правопорушення було застосовано технічні засоби для відеофіксації № 140174, 140274, проте відповідачем не надано до суду даного доказу.

При цьому, сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні і беззаперечні докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.135 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 констатовано, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі N 463/1352/16-а, де вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 КАС України).

Згідно зі статтею 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином судом враховано висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 20.10.2011 р. по справі «Рисовський проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Із врахуванням зазначених положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідачем не надано суду, у порядку передбаченому КАС, доказів, які були досліджені та були взяті до уваги при винесенні оскаржуваної постанови. Таким чином, відповідач не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення. Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, що є предметом оскарження.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є незаконною, винесена без достатніх доказів, які б підтверджували вину позивача та факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 135 КУпАП, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача слід скасувати та закрити провадження у справі.

За положеннями частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а тому необхідно скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення

У той же час, вимога позивача про визнання спірної постанови протиправною задоволенню не підлягає, оскільки вказаний вище пункт 3 частини 3 статті 286 КАС України такого не передбачає.

Обґрунтовуючи цю постанову, суд звертає увагу на практику Європейський суд з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного.

За приписом ч. 3 ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Позивачем при оскарженні до суду постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ураховуючи, що суд частково задовольнив позов, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 50% сплаченого судового збору в сумі 302,80 грн.

Керуючись ст. 5-11, 13-16, 77, 120, 242-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Паланійчук Валентин Петрович до Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову № 002580 від 23.06.2023 року винесену інспектором КП «Чернівецьке тролейбусне управління» про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 135 КУпАП. Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 135 КУпАП закрити в зв?язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з КП «Чернівецьке тролейбусне управління» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 302,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя П.С. Гавалешко