Справа № 160/7416/25
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2025 рокуСправа №160/7416/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
-визнати протиправними дії відповідача щодо розрахунку компенсації втрати частини доходів - пенсії позивача за кожний місяць періоду з 07.10.2009 по 03.04.2023, виплаченої із затримкою у січня 2025 року, в порядку та у спосіб, що не відповідає вимогам Закону № 2050-III, а саме:
не окремо за кожен місяць, а шляхом розрахунку на загальну суму 189293 грн. за період з 07.10.2009 - 30.06.2022, що має разовий характер;
з урахуванням індексу інфляції не за весь період невиплати доходу починаючи з 07.10.2009 року по січень 2025 року а лише за період з 30.06.2022 по 01.04.2023.
-зобов`язати відповідача:
нарахувати позивачу компенсацію втрати частини доходів на суми пенсії за кожен місяць періоду з 07.10.2009 по 31.04.2023, виплачені із затримкою у січні 2025 року, окремо для кожного місяця. Розрахунок компенсації здійснити шляхом множення суми пенсії за відповідний місяць на індекс інфляції за період її затримки до виплати у січні 2025 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;
виплатити суму компенсації втрати частини доходів за вичетом сплачених сум, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення з січня 2025 року до моменту виконання судового рішення, а також 3% річних від простроченої суми, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.ст.160, 161 КАС України.
Ухвалою суду від 17.03.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позову.
01.04.2025 від представника позивача адвоката Меламеда Вадима надійшла заява про усунення недоліків, до якої було долучено платіжну інструкцію про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн. №7018-6610-8907-1408 від 31.03.2025 та копію документа, що засвідчує особу позивача.
Ухвалою суду від 07.04.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/7416/25, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у відповідача розрахунок компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 07.10.2009 по 03.04.2023.
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.
До відзиву долучені розрахунки компенсації.
Представником позивача адвокатом Меламедом Вадимом подано відповідь на відзив, в якій зазначає не погодження з відповідачем та вказує, що відзив відповідача не містить жодних законних аргументів та підстав для не нарахування відповідно до Порядку 159 та невиплати компенсації втрати частини доходів на несвоєчасно виплачену (у січні 2025 року) доплату пенсії за період з 07.10.2009 по 30.04.2023 у сумі 228 290,96 грн. Крім того, відзив відповідача не містить жодних заперечень відносно того, що здійснений ним розрахунок суми компенсації втрати частини доходів не відповідає ні вимогам Закону 2050, ні вимогам Порядку 159.
Відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень на відповідь позивача.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, що була призначена з 27.03.1998.
7 травня 1998 року позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, після чого виплату пенсії припинено.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі №160/5259/20, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.10.2021, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області викладене в листі від 07.04.2018 р. №0400-030-8/1515387, яким відмовлено в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 02.04.2020 року на вказаний нею банківський рахунок відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

У задоволенні решти позову - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №160/5259/20 касаційну скаргу Вадима Меламеда в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 6 жовтня 2021 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непоновлення ОСОБА_1 пенсії, визнано протиправним і скасовано рішення про відмову у поновленні їй пенсії, викладене у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 7 квітня 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплати ОСОБА_1 пенсії з 7 жовтня 2009 року на вказаний нею банківський рахунок відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з виплатою компенсації втрати частини доходів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Представник позивача адвокат Меламед Вадим звернувся до Верховного Суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням постанови від 18.05.2022 у справі №160/5259/20.

Ухвалою Верховного Суду від 07.05.2024 заяву Меламеда В.Б., подану в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року задоволено частково, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протягом 60 днів з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 160/5259/20.

23.01.2025 в рамках судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №160/5259/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснено виплату позивачу загальної суми заборгованості в розмірі 251500,41 грн. на визначений банківський рахунок в АТ «Ощадбанк».

Згідно з розрахунком заборгованості на виконання постанови Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №160/5259/20 сума 251500,41 грн. складається з таких виплат:

228290,96грн. - належні пенсійні кошти за період 07.10.2009 по 30.04.2023;

23209,45грн. компенсація втрати частини доходів.

За розрахунками компенсації втрати частини доходів на виконання постанови Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №160/5259/20, сума компенсації 23209,45грн. складається з двох частин:

587,03грн. сума компенсації втрати частини доходів на загальну суму доплати 9386,43грн., перераховану у листопаді 2022 року;

22622,42грн. - сума компенсації втрати частини доходів на загальну суму доплати 218545,37грн. за період з 07.10.2009 по 30.04.2023.

За розрахунком компенсації втрати частини доходів на суму доплати 218545,37грн. за період з 07.10.2009 по 30.04.2023 на виконання постанови Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №160/5259/20 сума компенсації нарахована таким чином:

з 07.10.2009 по 30.06.2022 на доплату 189293,97грн. (індекс споживчих цін 111,3%) сума компенсації становить 21390,22грн.;

з 01.07.2022 на доплату 2810,14грн. (індекс споживчих цін 110,5%) сума компенсації становить 295,06грн.;

з 01.08.2022 на доплату 2810,14грн. (індекс споживчих цін 1093%) сума компенсації становить 261,34грн.;

з 01.09.2022 на доплату 2810,14грн. (індекс споживчих цін 107,3%) сума компенсації становить 205,14грн.;

з 01.10.2022 на доплату 2940,14грн. (індекс споживчих цін 104,6%) сума компенсації становить 135,25грн.;

з 01.11.2022 на доплату 2940,14грн. (індекс споживчих цін 103,9%) сума компенсації становить 114,67грн.;

з 01.12.2022 на доплату 2940,14грн. (індекс споживчих цін 103,2%) сума компенсації становить 94,08грн.;

з 01.01.2023 на доплату 2940,14грн. (індекс споживчих цін 102,4%) сума компенсації становить 70,56грн.;

з 01.02.2023 на доплату 2940,14грн. (індекс споживчих цін 101,7%) сума компенсації становить 49,98грн.;

з 01.03.2023 на доплату 3060,14грн. (індекс споживчих цін 100,2%) сума компенсації становить 6,12грн.;

з 01.04.2023 на доплату 3060,14грн. (-) сума компенсації становить 0,00грн.

Не погодившись з розрахунком суми компенсації втрати частини доходів, здійсненої на загальну суму доплати 218545,37грн., представник позивача адвокат Меламед В.Б. сформував до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву, в якій просив здійснити перерахунок та виплату компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону № 2050-III та Порядку № 159, розрахувавши компенсацію окремо за кожен місяць прострочення, та виплатити загальну суму компенсації, за винятком сплаченої суми 22622,42грн., з урахуванням інфляційних та 3% річних з 23.01.2025 до моменту фактичної виплати, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Докази надіслання/вручення вказаної заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як і докази надання відповіді на таку заяву, матеріали справи не містять.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо непроведення розрахунку компенсації втрати частини доходів - пенсії за кожен місяць прострочення за період з 07.10.2009 по 03.04.2023 з урахуванням індексу споживчих цін та 3% річних на нараховану суму компенсації відповідно до ст. 625 ЦК України, звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ).

Відповідно до статті 1 цього Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Відповідно до статті 7 Закону № 2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2001 №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), положення якого фактично відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Отже, умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду), а виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.04.2024 у справі №560/8194/20.

Пунктами 3 та 4 Порядку №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Отже, обчислення суми компенсації передбачене Порядком №159 кореспондується зі статтею 3 Закону №2050-III, в якій зазначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону №2050-III).

В ході судового розгляду справи встановлено, що на виконання постанови Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 160/5259/20 відповідачем здійснено виплату позивачу загальної суми заборгованості в розмірі 251500,41 грн. на визначений банківський рахунок в АТ «Ощадбанк», з яких: 228290,96грн. - належні пенсійні кошти за період 07.10.2009 по 30.04.2023; 23209,45грн. компенсація втрати частини доходів.

Сума перерахованої позивачу компенсації втрати частини доходів у розмірі 23209,45грн. складається з двох частин:

587,03грн. сума компенсації втрати частини доходів на загальну суму доплати 9386,43грн., перераховану у листопаді 2022 року, та

22622,42грн. - сума компенсації втрати частини доходів, що нарахована на загальну суму доплати 218545,37грн. за період з 07.10.2009 по 30.04.2023, яка обрахована наступним чином: з 07.10.2009 по 30.06.2022 на доплату 189293,97грн. (індекс споживчих цін 111,3%) сума компенсації становить 21390,22грн.; з 01.07.2022 на доплату 2810,14грн. (індекс споживчих цін 110,5%) сума компенсації становить 295,06грн.; з 01.08.2022 на доплату 2810,14грн. (індекс споживчих цін 1093%) сума компенсації становить 261,34грн.; з 01.09.2022 на доплату 2810,14грн. (індекс споживчих цін 107,3%) сума компенсації становить 205,14грн.; з 01.10.2022 на доплату 2940,14грн. (індекс споживчих цін 104,6%) сума компенсації становить 135,25грн.; з 01.11.2022 на доплату 2940,14грн. (індекс споживчих цін 103,9%) сума компенсації становить 114,67грн.; з 01.12.2022 на доплату 2940,14грн. (індекс споживчих цін 103,2%) сума компенсації становить 94,08грн.; з 01.01.2023 на доплату 2940,14грн. (індекс споживчих цін 102,4%) сума компенсації становить 70,56грн.; з 01.02.2023 на доплату 2940,14грн. (індекс споживчих цін 101,7%) сума компенсації становить 49,98грн.; з 01.03.2023 на доплату 3060,14грн. (індекс споживчих цін 100,2%) сума компенсації становить 6,12грн.; з 01.04.2023 на доплату 3060,14грн. (-) сума компенсації становить 0,00грн.

Отже, компенсація втрати частини доходів за період з 07.10.2009 по 30.06.2022 обчислена на доплату пенсії на виконання судового рішення в сумі 189293,97грн. з урахуванням індексу споживчих цін 111,3% (189293,97*11,3/100).

Обґрунтовуючи правомірність своїх дій в цій частині, відповідач зазначає, що компенсація проводиться у разі затримки нарахованих, але не виплачених доходів громадян, позивачу за період з 07.10.2009 по 01.04.2020 пенсія не нараховувалась, а отже і відсутні підстави для нарахування компенсації втрати частини доходів.

Однак, такі доводи відповідача не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих відповідачем на вимогу суду розрахунків суми компенсації (на виконання постанови Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №160/5259/20), компенсація втрати частини доходів на загальну суму доплати 218545,37грн. за період з 07.10.2009 по 30.04.2023 нарахована відповідачем, однак не у спосіб, що визначений статтею 3 Закону №2050-III та пунктами 3 та 4 Порядку №159, оскільки компенсація нарахована на разову суму виплати 189293,97грн. за період з 07.10.2009 по 30.06.2022, а не з суми не виплаченого доходу (пенсії) за відповідний місяць на індекс інфляції у відповідний період невиплати такого доходу (пенсії).

Суд зазначає, недоотримання позивачем сум пенсії за період з 07.10.2009 по 30.06.2022 відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Здійснення відповідачем розрахунку заборгованості одним платежем на виконання судового рішення не змінює характер соціальних виплат як періодичних.

У тому числі, не зазначення у судовому рішенні висновку про нарахування позивачу компенсації втрати частини доходу не звільняє орган від обов`язку, прямо передбаченого ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Таким чином, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 30.06.2022 за кожен місяць прострочення з урахуванням індексу інфляції в період невиплати такого доходу є протиправною, тому з метою ефективного захисту та відновлення прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 30.06.2022 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, за кожен місяць прострочення з урахуванням індексу інфляції в період невиплати доходу та з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, порушень у розрахунку компенсації втрати частини доходів з 01.07.2022 по 30.04.2023 судом не встановлено, а матеріали справи не містять, тому позовні вимоги цій частині необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити суму компенсації втрати частини доходів з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення з січня 2025 року до моменту виконання судового рішення та з урахуванням 3% річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд враховує, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 у справі №6-38цс11).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570.

Позивач у позовній заяві обґрунтовує вказану позовну вимогу тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, встановленого в Законі, таким чином він зобов`язаний виконати його - нарахувати та виплатити компенсацію з нарахуванням індексу інфляції та 3% річних, від простроченої суми, за весь час прострочення - з січня 2025 року до моменту виконання судового рішення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Суд не погоджується із зазначеними доводами та зазначає, що між сторонами справи відсутні договірні зобов`язання щодо нарахування та виплати пенсії, оскільки вказане питання, а саме - своєчасна виплата пенсії, врегульоване спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, як положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, так і положення частини статті 46 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у кореспонденції із нормами Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» запроваджують рівнозначні та однакові за правовою природою міри майнової відповідальності за вчинення одного і того ж діяння - порушення суб`єктом владних повноважень строку проведення грошового платежу з виплати пенсії.

В силу приписів статті 61 Конституції України положення наведених норм закону не можуть застосовуватись одночасно, а пріоритет у застосуванні належить віддати положенням частини другої статті 46 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у поєднанні із положеннями Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» як спеціальним нормам права у сфері пенсійного забезпечення.

У постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду сформовано висновок, відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні відносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Таким чином, в цій справі у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 Цивільного кодексу України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому положення статей 549 та 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних відносин.

Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції відсутні.

Вказана правова позиція щодо застосування положень статті 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постановах Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі №826/22867/15.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Щодо клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 КАС України).

Отже, аналіз статті 382 КАС України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень - відповідача подати звіт про виконання судового рішення є однією із форм судового контролю за виконанням ухваленого судового рішення та може бути застосовано судом під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, надати звіт про виконання судового рішення, після його надходження - розгляду поданого звіту, а за наслідками розгляду поданого звіту або в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту або накладенням штрафу на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Однак, позивачем у позовній заяві не наведено аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не надано доказів на підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення клопотання позивача щодо встановлення судового контролю про виконання судового рішення у цій справі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 968,96 грн.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат зі сплати судового збору в сумі 484,48 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 30.06.2022 за кожен місяць прострочення з урахуванням індексу інфляції в період невиплати доходу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) здійснити нарахування ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 30.06.2022 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, за кожен місяць прострочення з урахуванням індексу інфляції в період невиплати доходу, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова