Справа № 420/26389/25
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сидоренко Ю.С.,

представника позивача Лях Р.М.,

представника відповідача Короткевича І.А.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ДНІПРОРЕСУРС звернулось до суду з позовом до Одеської митниці, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості № UA500500/2025/000269/2 від 30.07.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що декларантом подано митні декларації на товари, які надійшли на виконання умов зовнішньоекономічного контракту. Разом з митними деклараціями до митного органу подані зовнішньоекономічний контракт та доповнення, а також інші документи відповідно до Митного кодексу України. Однак спірними рішеннями про коригування митної вартості збільшено вартість товару та застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів. В той же час, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім аргументом для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм Митного Кодексу. Усі документи, які зазначені у вищевказаної Митного кодексу України як основні, були надані декларантом. Позивач вважає, що митний орган не надав пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії товарів, умов поставки, комерційних умов, що підтверджує необґрунтованість оскаржуваних рішення про коригування митної вартості.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач зазначив, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Декларантом було надіслано електронні повідомлення, в яких вказано, що додаткові документи надати не мають можливості та прохання здійснити митне оформлення на підставі наданих документів. Таким чином, розбіжності усунені не були, а декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 Митного кодексу України. Також декларантом не було за власним бажанням надано додаткові, наявні у нього, інші документи, які б переконливо спростували (пояснили) розбіжності у наданих документах, а також не було надано всі витребувані митним органом документи, зокрема: каталоги, специфікації фірми - виробника товару; виписку з бухгалтерської документації та висновок про вартісні характеристики товарів. Отже, декларант не скористався правом відповідно п.3 Митного кодексу України надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом, було обрано метод визначення митної вартості резервний. Оскільки, відповідно до п.2 статті 58, використані декларантом відомості не підтверджені документально, відповідно до п.3 статті 58 застосовують другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 Кодексу. В митному органі відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому, відповідно до статей 59, Митного кодексу України, неможливо застосувати методи за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Відповідно до статей 62, Митного кодексу України методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. Відповідно до п. 1 Митного кодексу України у разі якщо митну вартість товарів не може бути визначена згідно з положеннями Митного кодексу України, оскільки, відповідно до п. 2 статті 58, використані декларантом відомості не підтверджені документально, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням другорядних способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ), а саме: резервним методом.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

У запереченнях відповідач наголошував на безпідставності позову та відсутності підстав для його задоволення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Позивачем та Компанією GUANGLU ELECTRICAL CO., LTD (Китай) було укладено Контракт поставки № DNP20250212 від 19.02.2025 (далі за текстом Контракт поставки), відповідно до умов якого Позивач виступає Покупцем, а Компанія GUANGLU ELECTRICAL CO., LTD. Продавцем. Відповідно до п. 2.1. Контакту поставки Продавець зобов`язується поставляти Покупцеві Товари, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товари відповідно до положень цього Договору (а.с. 36-38).

Декларант позивача здійснив декларування поставленого в Україну товару за митною декларацією 25UA11U6 від 29.07.2025, в якій митну вартість товару було визначено за першим методом - за ціною договору. Для підтвердження вказаних у декларації відомостей до митного органу був поданий відповідний пакет документів згідно з Митного кодексу України (а.с. 84-86).

Проте відповідачем прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000269/2 від 30.07.2025 (а.с. 55-56).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000269/2 від 30.07.2025 зазначено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) Відповідно проформи-рахунку від 18.03.2025 № RTGL-DNP2502 зазначені умови оплати 30% передоплата залишок перед доставкою та рахунків фактур (інвойсів) від 12.05.2025 № RTGL-DNP2502, RTGL-DNP2502/1, RTGL-DNP2502/2, RTGL-DNP2502/3, RTGL-DNP2502/4 зазначені умови оплати 30% передоплата, 30 % перед відвантаженням, залишок перед доставкою. Відповідно банківських платіжних документів від 16.04.2025 №8, від 04.07.2025 №17, від 23.05.2025 №13, від 17.05.2025 №14 оплата за товар здійснена на суму відповідно проформи-рахунку від 18.03.2025 № RTGLDNP2502, це також підтверджено наявністю реквізитів проформи-інвойса у призначені за товар. Проте чому оплата за товар здійснена не безпосередньо перед відправкою як зазначено у всіх комерційних документах.

2) Відповідно довідки про транспортно-експедиційні витрати від 05.06.2025 б/н зазначено, що навантажувальні роботи входять до вартості перевезення. На умовах поставки FOB (CN) Shanghai port, продавець зобов`язаний забезпечити доставку та його завантаження на борт судна у зазначеному порту. Відповідно наданого рахунку на оплату від 28.07.2025 №385 транспортно-експедиторські витрати та локальні портові витрати на території України окремо виділені у витрати. Виходячи з всього цього неможливо з`ясувати які саме навантажувальні роботи входять до вартості перевезення відповідно довідки про транспортно-експедиційні витрати від 28.07.2025 б/н.

3) Прайс лист від 18.03.2025 № б/н має адресний характер та не може бути використаний необмеженим колом осіб. Прайс-лист-це документ, в міжнародній практиці, що містить перелік товарів або послуг з їхніми цінами та використовується в бізнесі для надання клієнтам інформації про вартість продуктів, які пропонуються для продажу. Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 до зазначених документів можуть належати: - рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг). Рахунок фактуру (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів та банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури не надано. Відповідно договору транспортного експедирування від 03.03.2025 №030325 Експедитор має право отримувати від замовника довіреність, заявку на надання транспортно-експедиторських послуг (далі Заявка). З моменту узгодження Замовником і Експедитором Заявки, вона є відповідний додаток, який є невід`ємною частиною цього Договору, проте до митного оформлення Заявка не подана.

В рішенні зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткових документів.

Одеська митниця приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів визначила їх митну вартість другорядним резервним методом, на підставі баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України у ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшим ніж заявлено декларантом.

Позивачу, як декларанту, роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження до органу вищого рівня відповідно до Митного кодексу України або суду, а також права викладені у частині третій статті 52 цього Митного кодексу України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Статтею 543 Митного кодексу України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів та зборів.

До митної справи відповідно до ст. 7 Митного кодексу України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Відповідно до п.23, 24 ст.4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Відповідно до положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною другою статті 53 Митного кодексу України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 Митного кодексу України (- розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів UA500500/2025/000269/2 від 30.07.2025 зазначено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Так, відповідно до п. 6.1. Контракту поставки № DNP20250212 від 19.02.2025 покупець зобов`язується оплатити загальну вартість товару, що поставляється, згідно Проформи-інвойсу, якщо інше не погоджено в листуванні (а.с. 37).

Суд бере до уваги, що доводи позивача, що загальна сума оплат, номер та дата контракту поставки, номер та дата проформи-інвойсу у призначенні платежу, а також умови оплати чітко відповідають даним Проформи-інвойсу № RTGL-DNP2502 від 18.03.2025 (а.с. 54).

Оплата за загальне замовлення по Проформі-інвойсу № RTGL-DNP2502 від 18.03.2025 підтверджується платіжними дорученнями, які надавалися під час митного оформлення (а.с. 51-52).

Так, спочатку Позивач здійснив передоплату, що становить 30% від загального замовлення, а саме платіж у розмірі 57 588,92 доларів США (191 963,05 доларів США * 30% = 57 588,92 доларів США) (платіжною інструкцією № 8 від 16.04.2025). Потім Позивач двома платежами здійснив другу передоплату, що загалом також становить рівно 30% від загальної суми проформи-інвойсу (а саме: 25 000,00 доларів США + 32 588,92 доларів США = 57 588,92 доларів США) (платіжною інструкцією № 13 від 23.05.2025 та № 14 від 27.05.2025). Останній платіж 40% було зроблено у розмірі 76 785,21 доларів США (191 963,05 доларів США * 40% = 76 785,21 доларів США), (платіжною інструкцією № 17) від 04.07.2025 (а.с. 51-52).

У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. Умови оплати товару є вільним вибором сторін договору як і умова встановлення предоплат, післяплат чи часткових оплат та не впливають на митну вартість такого товару з огляду на те, що часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару.

Митний кодекс України взагалі вимоги щодо надання прайс-листу виробника як обов`язкового документа під час митного оформлення, так само як і не встановлює форми, якій він має відповідати. Це документ довільної форми, який складається стороною договору у тому вигляді, який прийнятий на її підприємстві. Жодний нормативно-правовий акт не встановлює вимог до форми або змісту прайслиста, отже, посилання Відповідача на те, що наданий під час митного оформлення прайс-лист не може бути використаний необмеженим колом осіб, є безпідставним та недоцільним. Зазначена позиція повністю кореспондується з позицією Верховного Суду, викладеній з аналогічного питання, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.11.2022 у справі № 815/532/17

Суд апеляційної інстанцій обґрунтовано визнав безпідставними доводи митного органу, що наданий позивачем прайс-лист виробника з умовами поставки (CIFOdessa) має суб`єктивну спрямованість та суперечить суті прайс-листа як комерційної Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.08.2025 7 пропозиції продавця необмеженій кількості потенціальних покупців, оскільки чинним законодавством не встановлено будь-яких вимог щодо форми та змісту прайс-листів, які, зважаючи на загальні засади цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності, можуть оформлюватися продавцем у довільній формі та на власний розсуд». Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 818/1186/17, від 17.04.2018 у справі № 815/329/17, від 12.03.2019 у справі № 817/604/17, від 23.10.2020 у справі № 810/690/17.

Щодо посилання на відсутність заявки експедитору та платіжних документів, що підтверджують оплати послуг перевезення, суд зазначає, що відповідно до умов, погоджених між Позивачем та ТОВ "Порта Маріс Лоджистікс" (експедитором) оплата послуг здійснюється по факту їх надання, а саме - після отримання клієнтом на своєму складі вантажу у розпорядження (п. 3.3. Договору транспортно-експедиторського обслуговування № 030325 від 03.03.2025) (а.с. 22). В день митного оформлення цей момент ще не настав, отже, послуги ще не були наданими у повному обсязі. Таким чином, платіжні документи щодо оплат в момент митного оформлення надати не вбачалося можливим, оскільки митне оформлення відбувалося 30.07.2025, в той час як платіж щодо морського фрахту було здійснено 04.08.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 522 від 04.08.2025 (а.с.25)

У довідці про транспортні витрати з посиланням на реквізити договору транспортного експедирування (а.с. 20-24), номери контейнерів, номер коносаменту та шлях прямування чітко зазначено: «транспортні витрати з перевезення вантажу, що прибув за коносаментом BW25060031 в контейнерах (CAIU2515162, MRKU6843006, SUDU1723451, SUDU7834350), що прийшли за маршрутом Xingang, China - Сhornomorsk, Ukraine склали 642 284,608», що спростовує доводи відповідача про неможливість з`ясувати які саме навантажувальні роботи входять до вартості перевезення відповідно довідки про транспортно-експедиційні витрати від 28.07.2025 (а.с. 12).

Отже, принцип обґрунтованості рішень вимагає від митного органу не лише зазначити саму розбіжність, а й вказати, яким чином вона впливає на неможливість розмитнення товару за першим методом (ціною договору).

Таким чином, суд зазначає, що відповідачем не вказано яким саме чином вказані обставини впливають на визначення митної вартості товару.

З огляду на викладене, такі твердження є необґрунтованими та безпідставними.

Також суд зазначає, що відповідач не наводить конкретних розбіжностей у документах та складових митної вартості, поданих ним у відповідності до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Суд вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами контракту (договору). В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.

Водночас приписи Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Крім цього суд зазначає, що решта доводів та заперечень відповідача приведених у відзиві не спростовують висновки суду по суті заявлених позовних вимог.

Приписи Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.

Частиною 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 по справі №140/804/19, від 11.06.2020 по справі №815/5464/16, від 30.04.2020 по справі №820/231/16, від 31.03.2020, від 19.03.2020 по справі №808/4127/15)

Митним кодексом України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 Митного кодексу України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Відповідно до п.2,4 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України.

Оцінюючи вказане рішення відповідача суд вважає за необхідне врахувати також правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25 лютого 2020 року справа №260/718/19; 27 квітня 2020 року справа №140/804/19).

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування(якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Таким чином, суд зазначає, що відповідачем не вказано яким саме чином вказані обставини впливають на визначення митної вартості товару.

Такі докази не містяться і в матеріалах справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання даного позову.

Керуючись статтями 77-79, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 103, офіс 428, ) до Одеської митниці (, адреса: вул. Лип Івана та Юрія, 21-А, м. Одеса, 65078), про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2025/000269/2 від 30.07.2025.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» судовий збір у розмірі 24 224,00 грн.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 07.10.2025 об 14:30 год., в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14.

Встановити Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОРЕСУРС» строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат до 07.10.2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 06.10.2025

Суддя Олександр ХУРСА