Справа № 946/2342/25
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/2342/25
Провадження № 2-а/946/103/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

01.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1/1636 від 19.02.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 лютого 2025 року ТВО начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянув протокол та прийняв постанову 1/1636 та визнав винним ОСОБА_1 та постановив накласти на нього штраф у сумі 17000 (сімнадцять) тисяч гривень. Позивач не погоджується із зазначеною вище постановою з наступних підстав. Будь-яких викликів, повідомлень ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 не отримував, про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 обізнаний не був, тому вважає, що сам факт неприбуття у зв?язку з цим до ІНФОРМАЦІЯ_2 не може створювати складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1КУпАП. 3 вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_2 будучи військовозобов?язаним та перебуваючи на військовому обліку військовозобов?язаних у визначений законом 60-денний строк з дня набрання чинності указу Президента України про оголошення мобілізації, не уточнив свої персональні дані, які саме данні повинен був оновити ОСОБА_1 не зрозуміло та в постанові не вказано. Позивач вважає таку постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України, є протиправною та підлягає скасуванню. З оскаржуваної постанови вбачається та відповідачем не заперечується факт перебування ОСОБА_1 як військовозобов?язаного на військовому обліку військовозобов?язаних, а відповідно відповідач володіє щодо нього певними обліковими даними, згідно з запису тимчасовому посвідченні військовозобов?язаного виданого 02 лютого 2023 року, 02.07.2020 року ОСОБА_1 взято на військовий облік військовозобов?язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 . 02 лютого 2023 року ОСОБА_1 був в РТЦК, проходив ВЛК та оновив всі свої данні, отримав тимчасове посвідчення військовозобов?язаного видане 02 лютого 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , жодних персональних даних він не змінював, тому й відповідно не було необхідності повідомляти про їх зміну. ІНФОРМАЦІЯ_3 відома адреса проживання ОСОБА_1 , саме так ОСОБА_1 отримав постанову про накладення стягнення, на конверті що надійшов від ІНФОРМАЦІЯ_4 вказано номер телефону ОСОБА_1 , що вказує на те що ІНФОРМАЦІЯ_3 володів і цією інформацією. У оскаржуваній постанові відсутні будь-які посилання на неможливість відповідача самостійно одержати відомості шляхом електронної взаємодії, а у протоколі про адміністративне правопорушення й взагалі не зазначено, які саме відомості (персональні дані) не були оновлені позивачем, а також не зазначено на підставі яких саме доказів відповідач дійшов висновку про порушення ним ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинення ним адміністративного правопорушення. передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. У контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт не оновлення даних ОСОБА_1 . Відповідно до частини 7 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Тобто за змістом статті 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день виявлення правопорушення. З 19.05.2024 було встановлено 60-денний строк для уточнення громадянами України своїх даних щодо виконання військового обов?язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил. Граничний термін для звіряння персональних даних з обліковими даними в територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки сплинув 18 липня 2024 року, тобто після 18.07.2024 року та протягом трьох місяців у відповідача був час для накладення адміністративного стягнення за порушення правил військового обліку. Тобто днем вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, є день, коли позивачем не вчинені дії, які він повинен вчинити цього дня. Таким чином, датою вчинення правопорушення та датою виявлення правопорушення є 18.07.2024 року, коли сплинув строк для уточнення громадянами України своїх даних щодо виконання військового обов?язку.

04.04.2025 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області залишено без руху адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

09.04.2025 року позивачем надано клопотання про усунення недоліків, зазначених в ухвалі Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2025 року.

11.04.2025 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області відкрито провадження у справі.

05.05.2025 року представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 надав відзив, у якому зазначив, що з вимогами позовної заяви не згодні та зазначив, що 16 лютого 2024 року, під час дії особливого періоду, воєнного стану та мобілізації о 09 год. 00 хв., до ІНФОРМАЦІЯ_2 працівниками поліції, за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_2 Е 28198 від 17.11.2024 року, було доставлено громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як такого, що не оновив (уточнив) свої військово-облікові (персональні) дані. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. На підставі цього був складений протокол про адміністративне правопорушення N?870 від 16.02.2025 року стосовно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були доведені його права та обов`язки. Бажання отримати допомогу фахівця з права позивач не заявляв, бажання надати пояснення та зауваження під час складення протоколу про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 не виникало. Позивач ознайомившись зі змістом протоколу та будучі обізнаним, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стало саме відсутність при собі, в тому числі і на момент складення протоколу, в ІНФОРМАЦІЯ_3 військово-облікового документу жодних зауважень та письмових пояснень не надав. Тобто відсутність претензій, зауважень та бажання надати якісь пояснення з його боку свідчить лише про те, що позивач повністю визнав свою вину. Під час складення протоколу позивачу було доведено про дату та час розгляду справи, а саме 19.02.2025 року. 19.02.2025 року під час розгляду адміністративної справи було досліджено докази порушення позивачем правил військового обліку, а саме встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у визначений законом строк не оновив (уточнив) свої облікові (персональні) дані, чим порушив вимоги абзацу 2 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», від 21.10.1993 N?3543-XII та винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за N?1/1636 від 19.02.2025 року. Останнім днем, в який громадянин ОСОБА_1 повинен був уточнити адресу проживання, номери засобів зв?язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні данні (далі «уточнити персональні данні») є 16.07.2024 року. Поважними причинами не уточнення у встановлений законом строк персональних даних ОСОБА_1 не вказав. Тобто ОСОБА_1 у будь-який із передбачених законом способів, у встановлений законом строк 60 днів, в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року включно, безпідставно не уточнив адресу проживання, номери засобів зв?язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні данні, чим порушив вимоги чинного законодавства. Таким чином, вважає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності, за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а постанова по справі про адміністративне правопорушення N?1/1636 від 19.02.2025 року винесена в межах повноважень та відповідно до норм чинного законодавства. З урахуванням викладеного, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскаржувану постанову залишити в силі.

15.09.2025 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив та вказав, що незгоден з відзивом на позовну заяву, наданим представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постанова містить посилання на порушення вимог абз. 2 ч. 3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 N?343-XII, а в свою чергу абзац 2 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має такий виклад: Під час мобілізації громадяни зобов?язані з?явитися: резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин. В даному випадку на ОСОБА_1 складена постанова та притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він не оновив (уточнив) облікові (персональні) дані. Це вказує на те що норма Закону, яку вказує відповідач не має ніякого відношення до оновлення даних. Якщо відповідач притягує ОСОБА_1 за неявку до військової частини, то в постанові повинно вказуватись інше формулювання правопорушення, а також необхідно встановити: факт отримання позивачем повістки для необхідності з?явитися до військової частини. В матеріалах справи відповідач повістку не надсилав. Якщо відповідач хотів притягнути ОСОБА_1 за порушення правил військового обліку, а саме, не оновлення даних, то повинно було вказувати норму ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав законної сили 18.05.2024 року, в статті 1 Прикінцевих та перехідних положень встановлено: «громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов?язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв?язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні данні». Вказане свідчить, про те, що відповідач посилається на спеціальну норму закону, яка не відповідає складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу свідчить про те, що відповідачем в постанові фактично не зазначено норму закону, яку порушено позивачем, за що відносно нього можливо було винести постанову за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідачем не зазначено у постанові про адміністративне правопорушення, які саме дані позивач не уточнив. При цьому, обставин, які підтверджують неможливість отримання відповідачем відомостей щодо персональних даних позивача у спосіб, установлений у примітці до ст. 210 КУпАП, відповідачем не надано. Також представник позивача вказує, що, оскільки відповідач не надав доказів неможливості отримання з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів персональних даних ОСОБА_1 , то відповідно до Примітки ст. 210 КУПАП, відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Крім того, днем виявлення адміністративного порушення є саме день коли ОСОБА_1 було сформовано звернення про розшук, так як звернення про розшук було сформовано на підставі того, що він не оновив дані, з вище вказаного вбачається що працівники ТЦК виявили правопорушення і на підставі цього було сформовано звернення до поліції Е28198 від 17.11.2024 року, а оскаржувана постанова винесена 19 лютого 2025 року, тобто з порушення строк притягнення до відповідальності та накладення адміністративного стягнення, встановленого ч. 7 ст. 38 КУпАП.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягає.

В судове засідання представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 229 КАС України, у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність .

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

У силу приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Згідно частини першої статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як встановлено матеріалами справи, 19.02.2025 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 1/1636, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно якої, 16 лютого 2025 року о 09 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 працівниками поліції за зверненням Е 28198 від 17.11.2024 був доставлений громадянин ОСОБА_1 як такого, що не оновив (уточнив) облікові (персональні) дані, чим порушив вимоги абзацу 2 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», від 21.10.1993 N? 3543-XII, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Так, згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому диспозиція адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до інших нормативно-правових актів, які визначають вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону №3543, особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, що затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, і продовжує свою дію на час розгляду справи.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені статтею 22 Закону №3543.

Так, абзац 2 частини 3 статті 22 Закону №3543 передбачає, що військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Згідно підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», яким встановлено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

За приписами абзацу 3 підпункту 10-1 пункту 1 Додатку 2 до Порядку організації і ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

18.05.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11.04.2024 року.

Цим Законом положення частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в новій редакції, згідно з якою, зокрема, встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Абзацом 4 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» встановлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Отже, зазначені норми законодавства передбачають три шляхи, якими громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити свої персональні дані в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року (включно), а саме:

- шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання;

- шляхом прибуття самостійно до центру надання адміністративних послуг;

- через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

З наведеного вбачається, що позивач з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року мав обов`язок уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження.

Відтак, позивач мав обов`язок протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, уточнити свої облікові дані.

Проте, у встановлені законом строки та способи позивач свої військово-облікові дані не уточнив.

Згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду в постанові від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19, визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Втім, доказів на спростування оскаржуваної постанови позивач до суду не надав.

Одночасно надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає наступне.

Перебування позивача на військовому обліку відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного від 02.02.2023 року та проходження ним ВЛК у строк, який передує періоду з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року, тобто коли позивач мав обов`язок уточнити свої облікові дані, не спростовує вчинення позивачем правопорушення щодо несвоєчасного уточнення ним своїх облікових даних, адже законодавець визначив, що саме з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року військовозобов`язані мають обов`язок уточнити свої облікові дані, незважаючи на перебування ними на військовому обліку або надання до ТЦК та СП свої облікові данні у період, який не охоплюється періодом з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року.

Суд критично ставиться до посилань позивача на порушення відповідачем строку притягнення до відповідальності, та зазначає таке.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 частини 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3633-ІХ визначено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 18.05.2024 по 16.07.2024, уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, зокрема, у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Шістдесятиденний строк на уточнення даних, відповідно до абз. 4, п. 1, ч. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3633-ІХ, сплив 16.07.2024. Протокол про адміністративне правопорушення складений 16.02.2025, що і є днем виявлення адміністративного правопорушення. Постанову винесено 19.02.2025.

Відтак оскаржувана постанова від 19.02.2025 прийнята в межах строків, визначених ч. 7 ст. 38 КУпАП.

Вказане узгоджується з правовим висновком Восьмого апеляційного адміністративного суду, викладеним у постанові від 12.03.2025 по справі № 159/154/25.

Посилання позивача на примітку до статі 210 КУпАП суд відхиляє, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів. Держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного, яким є позивач.

До того ж, інформаційно-комунікаційні системи, реєстри, бази даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, можуть не містити окремих даних, які необхідно було оновити до 16.07.2024, зокрема, актуального номеру телефону, адреси електронної пошти.

Позивач проігнорував виконання обов`язку, покладеного на нього згідно з вищезазначених правових норм, жодним з визначених способів уточнення своїх персональних даних не скористався.

Відповідного правового висновку дійшов П`ятий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 05.06.2025 по справі № 490/2231/25.

Крім того, оцінюючи доводи сторони захисту про те, що відповідач в оскаржуваній постанові посилається на спеціальну норму закону, яка не відповідає складу адміністративного правопорушення, суд наголошує, що таких висновків сторона захисту дійшла у зв`язку з невірним трактуванням норм права та структури закону, у зв`язку з чим суд вказує на наступне.

Законом України «Про нормативно-правові акти» визначена структура закону.

У відповідності до абз. 120.1.- 128.8. Закону України «Про нормативно-правові акти», закон може складатися з: назви; преамбули; розділів, глав, статей, частин статей, пунктів, підпунктів, абзаців; прикінцевих положень; перехідних положень; додатків; тексту міжнародного договору України (для закону про ратифікацію, про прийняття міжнародного договору, про приєднання до міжнародного договору); тексту офіційного перекладу міжнародного договору України (для закону про ратифікацію, про прийняття міжнародного договору, про приєднання до міжнародного договору).

У відповідності до абз. 164.2. Закону України «Про нормативно-правові акти», посилання на частину, пункт, підпункт, абзац складається з назви відповідної складової частини (частина, пункт, підпункт, абзац), її номера і зазначення форми нормативно-правового акта.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 у провину ставиться не оновлення (уточнення) облікових (персональних) даних.

Також у вказаній постанові міститься посилання на спеціальну норму Закону - абзац 2 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З правового аналізу структури статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» суд дійшов висновку, що посилання відповідача в оскаржуваній постанові про порушення позивачем вимог абз. 2 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є вірним посиланням на складову частину даного закону, оскільки саме вимогами саме абз. 2 ч. 3 ст. 22 цього закону передбачено, що військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Відтак, доводи сторони захисту в цій частині також не знайшли свого об`єктивного підтвердження, у зв`язку з чим суд зауважує, відповідна позиція захисту не характеризується з критеріями належного захисту прав позивача, вводить суд в оману, та така правова позиція направлена на спробу уникнення позивачем відповідальності за вчинене ним правопорушення.

В свою чергу, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанова т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1/1636 від 19.02.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, винесена відносно ОСОБА_1 на підставі та в межах повноважень, наданих представнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у спосіб, що передбачені Конституцію України та чинним законодавством України, за наявністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце знаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення № 1/1636 від 19.02.2025 року відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.10.2025 року.

Суддя: О.О.Бурнусус