Справа № 480/5723/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 р. Справа № 480/5723/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2025, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, по справі № 480/5723/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради

про скасування наказів та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (далі відповідач), в якому просить:

- скасувати наказ № 1-ДС від 27 лютого 2025 року про застосування дисціплінарного стягнення Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради;

- скасувати наказ № 20-К від 27 лютого 2025 року про звільнення з посади заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради;

- поновити на посаді заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів на підтвердження зареєстрованого місця проживання позивачки, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України. Крім того, позивачці необхідно було надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами поважності причин його пропуску.

05.08.2025 від представника позивачки через систему "Електронний суд" надійшла заява про продовження строку на подання позову, в якій просить визначити поважними пропуск строку подання позовної заяви по справі та поновити пропущений строк.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2025 повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про скасування наказів та поновлення на посаді.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, представник позивачки подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить суд скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2025 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позов підписаний ОСОБА_1 , а суд першої інстанції з долучених до позовної заяви документів міг переконатись, що особа, яка підписала позовну заяву, дійсно є ОСОБА_1 . Зазначає, що дійсно позивачка перебуває в Республіці Італія з березня 2022 року. Представник позивачки підготував позовну заяву і направив її до Республіки Італія засобами приватного автомобільного перевізника щоб вкластися у строки подання позовної зави до судових інстанцій. Якби позовну заяву було направлено поштою до Республіки Італія, то в строки подання позовної заяви передбачені в процесуальному законодавстві ОСОБА_1 не вложилася. Підписавши позовну заяву, остання тим же самим способом передала її адвокату через приватного автомобільного перевізника.

Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст. 304 Кодексу про адміністративне судочинство України (далі - КАС України).

Згідно з абзацом 1 ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що така від імені позивачки не підписана належним чином, а рукописний підпис на позовній заяві від імені позивачки вчинений не самою ОСОБА_1 , а іншою особою, яка себе не ідентифікувала. При цьому, позовна заява не була направлена до суду засобами поштового зв`язку або сформована за допомогою системи "Електронний суд", а подана через канцелярію суду (при цьому, подана - не через представника позивача). В позовній заяві представника позивача вказано не було. Суд першої інстанції вказав, що ознайомившись із відображеним на такій позовній заяві підписом, невідповідність є очевидною та не потребує будь-яких спеціальних знань (зокрема спеціаліста чи експерта).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 1 ст. 168 КАС України встановлено, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Статтею 160 КАС України передбачено вимоги до позовної заяви, регламентовано форму і зміст такої, передбачено певну послідовність викладу приписів.

Відповідно до частини 2 цієї статті позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частиною 10 статті 44 КАС України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Позовна заява повертається позивачеві, якщо позов не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано (пункт 3 частини 4 статті 169 КАС України).

Отже, нормами процесуального законодавства визначено імперативний обов`язок суду щодо повернення позовної заяви у випадку, якщо позов не підписаний або підписаний особою, яка не має права його підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що підпис - це графічний знак або набір знаків, який особа ставить на документі для підтвердження його автентичності, згоди або авторства. Підпис ідентифікує автора і слугує задля підтвердження того, що особа, яка його підписала, ознайомлена із документом і погоджується з його змістом. В юридичному сенсі, підпис є підтвердженням певної дії, угоди чи зобов`язання і надає документу юридичну силу.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява від імені позивачки підписана явно не позивачкою, а іншою особою, що є безальтернативною підставою для його повернення.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що в матеріалах справи міститься копія повернутої позивачці позовної заяви, в якій на місці, відведеному для підпису, проставлено підпис особи, який як вказує скаржник є його власноручним підписом. При цьому, позов містить прізвище, ім`я, по батькові, суть вимог та підпис особи.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції про невідповідність підпису на позовній заяві підпису, що відображений в паспорті позивача, суд апеляційної інстанції вважає таким, що ґрунтується на помилкових міркуваннях та припущеннях, оскільки наявна в матеріалах справи копія паспорту не є належної якості та не дозволяє беззаперечно стверджувати, що позовна заява не підписана, особою, що її подала.

Водночас, норми КАС України не містять положень, які б зобов`язували особу, яка звертається до суду з відповідним процесуальним документом надавати суду доказ автентичності власного підпису, який міститься в такому документі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2023 року у справі № 120/3185/22-а, від 09 травня 2024 року у справі № 120/9094/22, від 14 березня 2025 року у справі № 120/11120/24.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що до суду першої інстанції було подано позов, який не містить підпису позивачки, а суд першої інстанції не мав підстав беззаперечно стверджувати, що позовна заява не підписана особою, що її подала. Оскільки висновок про невідповідність підпису ОСОБА_1 , суд першої інстанції зробив без залучення осіб, які володіють спеціальними знаннями (спеціаліст, експерт) у сфері почеркознавства.

Водночас, представник позивачки підтвердив подання та підписання такого, відповідно до вимог 160 КАС України.

Також суд апеляційної інстанції наголошує, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Задля досягнення мети адміністративного судочинства при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, однією з конституційних засад, яка визначена у частині першій статті 55 Конституції України, є право кожного на звернення до суду. Цей принцип полягає у тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Тому необґрунтоване повернення позовної заяви суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого доступу до правосуддя.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У пункті 36 рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France № 23805/94) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» від 21 лютого 1975 року № 4451/70, пункт 57 рішення у справі «Ashingdane v. the United Kingdom» від 28 травня 1985 року № 8225/78, пункт 37 рішення у справі «Guerin v. France» від 29 липня 1998 року № 25201/94, пункт 96 рішення у справі «Krombach v. France» від 13 лютого 2001 року № 29731/96, пункти 53, 55 рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року № 15123/03, пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року № 24402/02, пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року № 45783/05.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що, повертаючи позовну заяву, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та зміст позовних вимог, що призвело до неправильного застосування норм процесуального права та передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Інші аргументи та доводи, наведені позивачкою, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви та порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2025 по справі № 480/5723/25 - скасувати.

Справу № 480/5723/25 направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов