Справа № 450/659/25
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 450/659/25 пров. № А/857/24075/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Гуляка В.В., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2025 року (ухвалене головуючим-суддею Добошем Н.Б. у відкритому судовому засіданні без участі сторін у м. Пустомити, повний текст судового рішення складено 15 квітня 2025 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування рішень,

в с т а н о в и в :

13.02.2025 ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області (далі - УПП, відповідач), в якому просила скасувати постанови у справі про адміністративні правопорушення серії 4АВ №07577125 від 28.09.2024 та серії 4АВ №07712234 від 04.10.2024 за ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження по справі закрити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.04.2025 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі - ДПП) подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що притягнення до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративною правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вважає, що відповідальною особою за вчинені адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху 28.09.2024 та 02.09.2024 є ОСОБА_1 . Зазначає, що в діях позивачки наявний склад адміністративного правопорушення, оскільки оспорювані постанови винесені щодо позивачки на підставі інформаційних файлів та метаданих за результатами автоматичної фіксації подій з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, а тому є законними та обґрунтованими.

Позивачка не скористалася правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

З урахуванням положень п.1 ч.1 ст.311, ст.286 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 28.09.2024 відносно позивачки було винесено постанову серії 4АВ №07577125 та 04.10.2024 та постанову серії 4АВ №07712234, якими її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн по кожній із цих постанов.

20.01.2025 позивачка звернулась до сервісного центру МВС України із заявою про отримання постійного водійського посвідчення. Однак, їй було відмовлено у зв`язку з тим, що стосовно неї складено дві постанови за перевищення встановлених обмежень швидкості руху та дві постанови за порушення правил паркування, тобто порушення ст.122 КУПАП. Про існування вказаних постанов вона дізналась тільки 03.02.2025, коли звернулась до УПП із заявою про надання їй інформації щодо винесення відносно неї постанов у справі про адміністративне правопорушення.

Із винесеними постановами ОСОБА_1 не погоджується та вважає їх незаконними, оскільки правопорушення вона не вчиняла та не керувала транспортним засобом Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований на її маму ОСОБА_2 , та право користування на який було надано ОСОБА_1 , а також автомобілем марки Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований на нового власника ОСОБА_3 .

Вважаючи протиправними оспорювані постанови, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з вимогою про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що на момент винесення постанови серії 4АВ №07712234 від 04.10.2024, транспортний засіб марки Nіssan Leaf, д.н.з НОМЕР_1 був зареєстрований за ОСОБА_3 та нею був сплачений штраф згідно вказаної постанови. На момент винесення постанови серії 4АВ №07577125 від 28.09.2024, власником автомобіля марки Nіssan Leaf, д.н.з НОМЕР_1 , була ОСОБА_2 і нею також був сплачений штраф, згідно вказаної постанови. Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , сплативши штрафи згідно оспорюваних постанов, визнали факт керування транспортними засобами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 122 КУпАП встановлено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину та передбачає санкцію у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Факт перевищення встановленої швидкості руху згідно оспорюваних постанов позивачкою не оспорюється, а заперечується сам факт керування транспортними засобами, про які згадується в оспорюваних постановах, а відтак, суд має надати правову оцінку тому, чи можливо притягнути позивачку до адміністративної відповідальності за інкримінованої їй нормою КУпАП.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на наступних мотивах.

Як вбачається з реєстраційної карти ТЗ Nіssan Leaf реєстраційний номер НОМЕР_1 наданої представником відповідача без дати, вбачається, що вказаний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_2 , належним користувачем такого є ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 11.10.2023, транспортний засіб Nіssan Leaf реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_2 .

Відповідно до реєстраційної карти ТЗ Nіssan Leaf реєстраційний номер НОМЕР_1 . наданої представником відповідача без дати, вбачається, що вказаний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 , належного користувача не визначено.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2024/4906878 від 28.09.2024, ОСОБА_1 відчужила транспортний засіб Nіssan Leaf реєстраційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 29.09.2024, транспортний засіб Nіssan Leaf реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_3 .

Згідно ч.1 ст.142 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.142 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 2793 цього Кодексу.

Частиною першою статті 279-3 КУпАП передбачено, що відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили : ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Судом встановлено, що штраф, накладений згідно оспорюваних постанов було сплачено ОСОБА_3 14.10.2024 на суму 173,99 грн та ОСОБА_2 28.09.2024 згідно постанови серії 4АВ7577125 на суму 170 грн, що підтверджується квитанціями наявними в матеріалах справи (а.с 10-11).

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про виконання вказаними у квитанціях про сплату штрафу особами вимог ч.1 ст.279-3 КУпАП.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що наявність квитанцій про сплату штрафу згідно оспорюваних постанов іншими особами, відмінними від позивачки та невиконання ними вимог ч.1 ст.279-3 КУпАП, не може створювати самостійний склад інкримінованого позивачці адміністративного правопорушення та призведе до подвійного стягнення та вказує більш на формальний підхід.

Сумнівів у тому, що вищевказаними автомобілями керувала не позивачка у суду не має і таке не спростоване відповідачем та скаржником.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст.268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 квітня 2025 року по справі №450/659/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин