Справа № 377/942/25
Суддя: Бабич Н. С.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/942/25
Провадження №2-а/377/19/25
06 жовтня 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Присяжного В.В., за відсутності учасників, розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кебкало Тетяна Михайлівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
04 вересня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Кебкало Тетяна Михайлівна, в системі «Електронний суд» звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі про адміністративне правопорушення №102/2 від 25 квітня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень, протиправною, скасувати її та закрити провадження у справі.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 квітня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 виніс постанову №102/2 від 25 квітня 2025 року, якою на позивача наклав штраф в сумі 17 000 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Про вказану постанову та відкриття на її підставі 13 серпня 2025 року виконавчого провадження № 78852530 позивач дізнався 22 серпня 2025 року, звернувшись до Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) після блокування його рахунків. Позивач вважає вказану постанову незаконною, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достатніми доказами, а тому в його діях відсутній склад цього правопорушення; при винесенні спірної постанови були допущені процедурні порушення: він не був повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення; у постанові як і в складеному стосовно нього протоколі №102/2 від 22.04.2025 про адміністративне правопорушення не зазначено які саме його дії є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, тобто відсутнє чітке формулювання обвинувачення; також у протоколі №102/2 від 22.04.2025 про адміністративне правопорушення не зазначено коли саме останній раз він оновив свої персональні дані.
Ухвалою судді від 09 вересня 2025 року за клопотанням позивача поновлено строк звернення до адміністративного суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено судове засідання на 18 вересня 2025 року. Цією ухвалою, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 24 вересня 2025 року, витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 для огляду в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 -1 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 (постанова №102/2 від 25 квітня 2025 року).
18 вересня 2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 25 вересня 2025 року у зв`язку з невиконанням вимог ухвали судді від 09 вересня 2025 року в частині надання витребуваних матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1
25 вересня 2025 року від представника позивача-адвоката Кебкало Т.М. через систему «Електронний суд» надійшла заява про уточнення позовних вимог в частині зазначення номеру оскаржуваної постанови.
25 вересня 2025 року на виконання вимог ухвали від 09 вересня 2025 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 24 вересня 2025 року, частково надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 (копія постанови №102/2 від 25.04.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП), із зазначенням у супровідному листі, що відеоматеріали будуть надані додатково, у зв`язку із чим 25 вересня 2025 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 06 жовтня 2025 року для отримання інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення.
06 жовтня 2025 року надійшли відеоматеріали до оскаржуваної постанови на виконання вимог ухвали від 09 вересня 2025 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 24 вересня 2025 року.
У призначене судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином у порядку, передбаченому статтями 124-129, 268 КАС України.
Позивач отримав судову повістку засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Його представнику адвокату Кебкало Т.М. судову повістку доставлено до зареєстрованого електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. У поданій до суду заяві представник позивача-адвокат Кебкало Т.М. просила розглянути справу без участі її та позивача, позовні вимоги підтримала.
Відповідач отримав судову повістку через зареєстрований електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, про причини неявки в судове засідання його представника не повідомив, правом на подання відзиву не скористався.
Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов такого висновку.
Суд встановив, що 22 квітня 2025 року відповідальний виконавець ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенант ОСОБА_3 склала протокол №102/2 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період ( а.с. 27, 66-67).
25 квітня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 виніс постанову №102/2 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , якою наклав на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17 000 гривень, у разі несплати якого зазначено стягнути з останнього штраф у подвійному розмірі в сумі 34 000 гривень ( а.с. 24,26,68).
06 серпня 2025 року вказану постанову направлено на примусове виконання до Славутицького відділу Державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) ( а.с. 19, 69).
На підтвердження обставин, за яких позивач дізнався про винесення оскаржуваної постанови, до позовної заяви додано: копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 78852530 від 13.08.2025 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 34 000 гривень на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.04.2025; інформацію про виконавче провадження №78852530 станом на 22.08.2025 з Автоматизованої системи виконавчих проваджень ( а.с.20, 25).
Крім того, на підтвердження обставин, на які посилається позивач, матеріали справи містять: копію військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_5 , з якого вбачається, що він був взятий на військовий облік 23 січня 2006 року, знятий з обліку 05 жовтня 2007 року та виключений з військового обліку 02 квітня 2013 року відповідно до наказу Міністерства оборони України № 342 від 09.06.2006 та підпункту 6 пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; копію вироку Славутицького міського суду Київської області від 05 жовтня 2007 року у справі 1-53/2007, який набрав законної сили 21 жовтня 2007 року, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років ( а.с. 13-15, 17-18).
До матеріалів справи також долучено витяг з реєстру Славутицької територіальної громади №2025/009200451 від 09.07.2025, згідно з яким ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).
Позивач вважає винесену постанову незаконною, тому через свого представника звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір згідно із встановленими обставинами справи та відповідними їм правовідносинами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Положеннями статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 КАС України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 74 КАС України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За нормами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.
Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з частиною 6 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210 - 1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Нормами пунктів 12-13 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.
Спірні правовідносини в цій справі склались щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Так, відповідно до частини 1 статті 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина 2 статті 210-1 КУпАП).
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина 3 статті 210-1 КУпАП).
Положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII з наступними змінами (далі Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, відповідно до абзацу 7 частини третьої статті 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації військовозобов`язані, крім тих, що відносяться до зазначених в абзацах 2-6, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
З військового квитка ОСОБА_1 вбачається, що 02 травня 2013 року він був виключений з військового обліку на підставі підпункту 6 пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», якою на вказану дату було передбачено , що виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, який набрав чинності з 18 травня 2024 року, статтю 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в новій редакції, відповідно до пункту 6 якої передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
18 травня 2024 року набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі - Порядок №560).
Пунктом 4 розділу «Загальні питання» Порядку №560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, зокрема : особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ.
Таким чином, у зв`язку із внесенням змін до Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» було звужено коло підстав для виключення осіб з військового обліку. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. З часу набрання чинності змін до Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Отже, з 18 травня 2024 року (дата набрання чинності Законом №3633-IX) особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, є військовозобов`язаними, а частина 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
З прийняттям у новій редакції статті 37 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» виникли нові правовідносини, пов`язані з новими підставами виключення з військового обліку, яких позивач станом на 18 травня 2024 року не мав, тому в нього виник обов`язок стати на військовий облік для отримання статусу військовозобов`язаного.
Згідно з частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ від 11.04.2024), громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема:
- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Положення частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у наведеній вище редакції підлягали застосуванню з 18 травня 2024 року.
Відповідно до абзацу 4 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації) визначений Порядком організації і ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі Порядок № 1487).
Згідно з абзацом 3 підпункту 10-1 пункту 1 Додатку 2 до Порядку № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Пунктом 19 Порядку №1497 встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.
Отже, чинним законодавством передбачено три шляхи, якими громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити персональні дані з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно), а саме : через центр надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Таким чином, у позивача виник обов`язок з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно) уточнити персональні дані.
Доказів виконання свого обов`язку щодо уточнення персональних даних позивач суду не надав.
Таким чином, доводи позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Також не заслуговують на увагу твердження позивача про відсутність чіткого формулювання обвинувачення в оскаржуваній постанові та протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такі доводи спростовуються самим змістом цих доказів.
Доводи позивача про не зазначення в оскаржуваній постанові та складеному протоколі про адміністративне правопорушення, коли останній раз він оновив свої дані, за відсутності доказів виконання ним обов`язку, передбаченого частиною 3 статті 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», є необґрунтованими і не впливають на доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Крім того, як на підставу для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови позивач посилався на те, що він не був повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Надаючи оцінку цьому доводу, суд виходить з такого. У протоколі про адміністративне правопорушення № 102/2 від 22 квітня 2025 року зазначено, що розгляд справи відбудеться 22 квітня 2025 року о 15:30 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , натомість постанову № 102/2 по справі про адміністративне правопорушення винесено 25 квітня 2025 року. Однак, позивач був присутній під час складення стосовно нього протоколу № 102/2 про адміністративне правопорушення, від підпису якого від відмовився, що підтверджується змістом протоколу, а також наданим на виконання вимог ухвали судді від 09 вересня 2025 року відеозаписом до постанови про адміністративне правопорушення №102/2 від 25 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_1 .
Отже, позивач за вказаних обставин міг при бажанні надати пояснення, подати докази, заявити клопотання, мати професійну правову допомогу, проте не скористався цими правами.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Попри наведене, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття певного акта (рішення) необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Відтак, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.
Водночас під час розгляду даної справи, суд не встановив грубих порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
З урахуванням наведеного, позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, відтак оскаржена постанова по справі про адміністративне правопорушення є правомірною, підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Оскільки суд під час розгляду справи не встановив підстав для скасування постанови №102/2 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , то вказану постанову слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.
У зв`язку із залишенням позовної заяви без задоволення понесені позивачем судові витрати відшкодуванню з відповідача не підлягають.
Керуючись статтями 243-246, 286 КАС України, суд
Постанову №102/2 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 полковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень, залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя Н. С. Бабич