Справа № 460/8012/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2025 року м. РівнеСправа №460/8012/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області, відповідач-2), у якому просить:

визнати протиправними рішення відповідача-2 від 02.04.2025 №97 щодо позивачу відмови у призначені пенсії за віком згідно із заявою від 25.03.2025;

зобов`язати відповідача-2 здійснити призначення та виплату позивачу пенсії по віку, починаючи з 02.03.2025 відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 розділу ХІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус учасника бойових дій та по досягненню 60-річного віку він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Однак, рішенням від 02.04.2025 №97 йому було відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу 25 років та незарахуванням до такого страхового стажу період його трудової діяльності з 04.01.1987 по 10.04.1987. Покликаючись до Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, зазначив, що період його військової служби підлягає зарахуванню з розрахунку один місяць служби за три місяці. Вказав, що він перебував на військовій службі в період з 19.09.2022 по 02.03.2025. Отже якщо зарахувати період військової служби в потрійному розмірі, то його страховий стаж буде становити - 7 років 4 місяці 6 днів. Натомість Пенсійним фондом зараховано лише 2 роки 1 місяць 27 днів. Отже не дозараховано 5 років 2 місяці 3 дні. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що має достатній страховий стаж, а тому має право на призначення пенсії за віком з 02.03.2025 згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (досягнення 60 років). Відтак, йому безпідставно відмовлено у призначені пенсії, внаслідок чого порушено гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 09.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачами відзиву на позовну заяву.

Відповідач-2 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що статтею 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок. Разом з тим, загальний страховий стаж позивача становить 22 роки 8 місяців 25 днів. У зв`язку з цим рішенням від 02.04.2025 №97 йому було відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу 25 років та незарахуванням до страхового стажу періоду його трудової діяльності з 04.01.1987 по 10.04.1987. Покликаючись до положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, а також до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162, відповідач-2 зазначив, що до страхового стажу позивачу не було враховано період з 04.01.1987 по 10.04.1987, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 04.01.1987, оскільки назва підприємства у записі про прийняття на роботу не співпадає з назвою підприємства, зазначеною на печатці у записі про звільнення. Крім того, покликаючись до положень Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач-2 зазначив, що військову службу в особливий період з 23.10.2022 по 08.06.2023 зараховано позивачу в одинарному розмірі. Зауважив, що наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530 «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» визначено порядок обчислення вислуги років (загального страхового стажу) для призначення пенсій за вислугу років особам, звільненим з військової служби, а тому посилання позивача на пункт 2.3. Наказу № 530, є безпідставним, оскільки даний нормативно - правовий акт застосовується при призначенні пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а предметом спору в цій справі є призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058. Тому Наказ № 530 не може застосовуватись у спірних правовідносинах. Відтак, вимога позивача про зарахування до стажу роботи проходження військової служби в особливий період один місяць служби за три є необґрунтованою. Крім того, відповідач-2 вказав, що оскільки позивач звернувся із заявою 25.03.2025, то вимога про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058 з 02.03.2025 є безпідставною. З урахуванням наведених у відзиві підстав відповідач-2 вважає, що діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвала суду від 09.05.2025 доставлена до електронного кабінету ГУ ПФУ в Рівненській області в підсистемі Електронний суд 09.05.2025.

У встановлений судом строк відповідач-1 відзиву не подав.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням від 10.12.2024 серії НОМЕР_2 .

02.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Вказану заяву відповідно до вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ в Миколаївській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 02.04.2025 №97 відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу (25 років), а також у призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу (32 роки). Згідно наданих документів страховий стаж позивача складає 22 роки 8 місяців 25 днів. За результатами розгляду заяви до страхового стажу не були враховано період: з 04.01.1987 по 10.04.1987, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 04.01.1987, оскільки назва підприємства у записі про прийняття на роботу не співпадає з назвою підприємства, зазначеною на печатці у записі про звільнення. Інформація про реорганізацію/перейменування підприємства, відсутня.

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Водночас, стаття 115 Закону №1058-ІV визначає пенсійне забезпечення окремих категорій громадян, згідно з пунктом 4 частини першої якої право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом спірного рішення від 02.04.2025 №97 органом Пенсійного фонду зараховано позивачу страхового стажу 22 роки 8 місяців 25 днів, який з урахуванням ч. 1 та ч. 2 ст. 26 Закону №1058-ІV, а також п. 4 ч.1 ст.115 Закону №1058-ІV є недостатнім для призначення пенсії.

Позивач вважає, що може реалізувати своє право на дострокову пенсію за віком як учасник бойових дій по досягненню 60-річного віку та за наявності у нього страхового стажу не менше 25 років. При цьому, покликаючись до п. 2.3 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530 (далі Положення №530), вважає, що період його військової служби 2022-2025 роки підлягає зарахуванню в потрійному розмірі, який складатиме 7 років 4 місяці 6 днів, натомість органом Пенсійного фонду зараховано лише 2 роки 1 місяць 27 днів. Отже, недозараховано стажу його військової служби 5 років 2 місяці 3 дні.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач проходив військову службу в ЗСУ по мобілізації з 19.09.2022 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 02.03.2025 №68 молодшого сержанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у відставку, виключено зі списків особового складу військової частини 02.03.2025.

Згідно з розрахунком страхового стажу (Форма РС-право) органом Пенсійного фонду до страхового стажу позивача зараховано період його військової служби в ЗСУ по мобілізації 2 роки 1 місяць 27днів.

Відповідно до пп. 1 п. 2.3 Положення №530 при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу) один місяць служби за три місяці, зокрема, участь у бойових діях у воєнний час.

Суд зауважує, що формулювання змісту вказаної норми «крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стаж» свідчить на користь того, що пункт 2.3 Положення №530 не застосовується до пенсій, які призначаються відповідно до Закону №1058-IV, адже цей Закон регулює порядок призначення (перерахунку) пенсій, які обчислюються виходячи із набутого особою страхового стажу.

Крім того, відповідно до абз. 1 п. 1.1 Положення №530 цим Положенням визначається порядок обчислення вислуги років (загального страхового стажу) для призначення пенсій за вислугу років особам, звільненим з військової служби, відповідно до статті 17-1 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон) та постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей (зі змінами).

Призначення і виплата пенсій особам, звільненим з військової служби, та членам їх сімей здійснюються органами Пенсійного фонду України відповідно до Закону (п. 1.2 Положення №530).

Таким чином, Положення №530 визначає порядок обчислення вислуги років осіб, звільнених з військової служби, для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, та не визначає порядок обчислення страхового стажу цим особам для призначення пенсій за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Відтак, покликання позивача на п. 2.3 Положення №530, як на підставу невірного обрахунку його страхового стажу, є помилковим.

Суд зауважує, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 3 ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зараховуючи період проходження позивачем військової служби у 2022-2025 роках до його страхового стажу в одинарному розмірі орган Пенсійного фонду діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідженими судом доказами, наданими сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, не підтверджуються доводи позивача про наявність у нього страхового стажу понад 25 років.

Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду (25.03.2025) у позивача відсутній необхідний страховий стаж понад 25 років, то він не набув права на призначення додаткової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч.1 ст.115 Закону №1058-ІV.

Не набув позивач також право і на призначення пенсії за віком на загальних підставах по досягненню 60-річчя відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV, оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду (25.03.2025) у нього відсутній необхідний страховий стаж понад 32 роки.

Щодо питання зарахування до страхового стажу позивача періоду його трудової діяльності, суд зазначає таке.

Для визначення страхового стажу позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 25.03.2025 було надано, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 (дата заповнення 04.01.1987), в якій наявні такі записи про трудову діяльність позивача, зокрема, в Будівельно-монтажному управлінні №6 Метробуду:

- 04.01.1987 прийнятий на роботу прохідником на шахтній поверхні 3 розряду. Підстава: наказ №2-п від 05.01.1987 (запис №1);

- 10.04.1987 звільнений з роботи за власним бажанням. Підстава: наказ №53-к від 20.04.1987 (запис №2).

Будь-яких виправлень чи неточностей такі записи трудової книжки не містять.

Суд зауважує, що запис трудової книжки №2 (стор.2-3) про звільнення завірено відтиском печатки з текстом: Міністерство транспортного будівництва, Головтонельметробуд Метробуд, Будівельно-монтажному управлінні №6, СРСР, Відділ кадрів, скріплено підписом посадової особи інженер відділу кадрів.

Вказаний відтиск печатки відповідає відтиску печатки на сторінці 1 трудової книжки позивача.

Враховуючи викладене, твердження відповідача-2 про те, що назва підприємства у записі про прийняття на роботу не співпадає з назвою підприємства, зазначеною на печатці у записі про звільнення, а інформація про реорганізацію/перейменування підприємства, відсутня, суд вважає необґрунтованим та безпідставним.

Суд також зауважує, що відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 № 162, яка була чинною на час внесення до трудової книжки позивача записів №1 - №2.

Суд звертає увагу на те, що нечіткість відтиску печатки роботодавця на записі в трудовій книжці позивача за 1987 рік об`єктивно може бути зумовлена давністю виконання такого відтиску та фізичними властивостями штемпельної фарби.

При цьому, суд зауважує, що за приписами Інструкцій №58 та №162 законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, в свою чергу, рядові працівники жодним чином не можуть впливати на ці обставини, тому невиконання роботодавцем наведених обов`язків не повинно позбавляти працівника, у даному випадку позивача, її конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення первинних бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Отже вищевказаний період трудової діяльності позивача не враховано відповідачем безпідставно.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 02.03.2025 №68 період проходження позивачем військової служби в ЗСУ по мобілізації з 19.09.2022 по 02.03.2025 (2 роки 5 місяців 12 днів).

Разом з тим, згідно з розрахунком страхового стажу (форма РС-право) позивачу зараховано до страхового стажу військової служби лише період з 13.12.2022 по 31.01.2025 (2 роки 1 місяць 19 днів), без будь-якого обґрунтування.

При цьому, суд зауважує, що питання зарахування стажу роботи особи до її страхового стажу безпосередньо пов`язане із її правом на призначення пенсії, адже страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку та на підставі документів, наданих особою для призначення пенсії.

Відтак, оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду (25.03.2025) позивач не набув права на призначення пенсії за віком, то сам по собі факт неврахування відповідного періоду роботи позивача з 04.01.1987 по 10.04.1987 (3 місяці 7 днів), а також військової служби по мобілізації з 19.09.2022 по 12.12.2022 (2 місяці 24 дні) та з 01.02.2025 по 02.03.2025 (1 місяць 2 дні) до його загального страхового стажу не призвів до протиправної відмови в призначенні пенсії - з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу.

Таким чином, суд доходить переконання, що відповідач-2 правомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у нього необхідного страхового стажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема: починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Враховуючи вимоги Закону №1058-ІV та наявність у позивача страхового стажу 22 роки 8 місяців 25 днів, право на призначення пенсії за віком за документами, наданими до заяви про її призначення від 25.03.2025, позивач набуде в 65 років (ч. 3 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Суд зазначає, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать на користь висновку, що на час виникнення спірних правовідносин позивач не набув права на призначення пенсії за віком, отже його права та законні інтереси не були порушені відповідачем внаслідок прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївська обл., 54008. ЄДРПОУ/РНОКПП 13844159)

Повний текст рішення складений 06 жовтня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко