Справа № 336/7111/25
Суддя: Коваленко П. Л.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/336/92/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Коваленка П.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Полулях С.Ю. в інтересах позивача через підсистему модулів «Електронний суд» 29.07.2025 звернувся до суду із зазначеним позовом, просить скасувати постанову №336-25п від 14.04.2025 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 гривень, провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову представником позивача зазначено, що 14 квітня 2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 було винесено постанову №336-25п, відповідно до якої його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови був, нібито, встановлений факт того, що: 10 квітня 2025 року приблизно о 11 годині 00 хвилин за адресою АДРЕСА_1 , військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 , які несли чергування в групі оповіщення, під час проведення перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) громадянин ОСОБА_1 , 1999 р.н., не мав при собі військово-облікового документа.

Як зазначає представник позивача, за вимогами чинного законодавства при такій перевірці відповідач мав здійснювати фото та відео фіксацію, однак цю вимогу дотримано не було. Крім того, в матеріалах відсутня інформація стосовно електронної інформаційної взаємодії органів ТЦК та СП з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи з метою отримання та уточнення інформації про ОСОБА_1 .

Також, винесення постанови відбулося за відсутності позивача, чим були істотно порушені права позивача, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП, зокрема право на отримання правової допомоги, подавати докази, давати пояснення та заявляти клопотання. Позивач не був обізнаний та належним чином повідомлений про розгляд адміністративних матеріалів відносно нього, про існування постанови про притягнення до відповідальності дізнався 28.07.2025 року після блокування особистих рахунків в рамках виконавчого провадження.

Посилаючись на викладене, представник позивача вважає винесену постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Приходько В.А. від 30.07.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, проти позову заперечив в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що 10 квітня 2025 року приблизно о 11 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_1 , військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 , які несли чергування в групі оповіщення, під час проведення перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) було виявлено, що ОСОБА_1 , 1999 р.н., не мав при собі військово-облікового документа. За вказаним фактом був складений Акт про відсутність військово-облікового документу. Начальником СПВП МРУП ГУНП в Запорізької області Сергієнко О.Ж. правопорушник ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу. 10 квітня 2025 року оператором відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 , було складено Протокол № 336/25 від 10.04.2025р. про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . В поясненнях до протоколу ОСОБА_1 зазначив, що оновив тільки в Резерв+, та думав, що цього достатньо. Другий примірник протоколу ОСОБА_1 отримав під підпис. Про час і дату розгляду справи про адміністративне правопорушення був повідомлений. Представник відповідача вказує, що твердження, що позивач не був обізнаний та належним чином повідомлений про розгляд адміністративних матеріалів відносно нього не відповідає дійсності, так як в протоколі було зазначено, що розгляд справи відбудеться о 11 год. 00 хв. 14.04.2025р. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 кабінет № 21. 14.04.2025 року ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, при цьому від ОСОБА_1 не надходило ніяких заяв та клопотань щодо перенесення розгляду адміністративної справи на іншу дату та час, у зв`язку з неможливістю з`явитися на розгляд справи. На думку представника відповідача це дало законні підстави для розгляду адміністративної справи без його участі на підставі доказів наявних у справі. Також, представник відповідача зазначає, що посилання позивача на відсутність відеозапису не свідчать про порушення процедури перевірки документів, яке могло б вплинути на правомірність притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 210-1 КУпАП. Крім того, оскаржувана постанова № 336-25п від 14.04.2025 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 була направлена останньому поштою 14.04.2025 на адресу: АДРЕСА_2 та була повернута, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просить відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову в повному обсязі.

20.08.2025 від представника позивача адвоката Полуляха С.Ю. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідачем до матеріалів справи долучено копію протоколу №336/25 від 10.04.2025 року, зміст якого не відповідає ст. 256 КУпАП, а саме не вказано суті адміністративного правопорушення, у зв`язку із чим неможливо встановити, у чому саме полягала суть правопорушення та які саме дії позивача було кваліфіковано уповноваженими особами відповідача як адміністративне правопорушення. Також, протокол містить підпис свідка, однак у жодній графі протоколу не відображено особистих даних свідка. Додатково, під час складення протоколу не було вказано конкретне місце вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, у протоколі, долученому відповідачем, зазначено, що « ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП». Натомість, в оскаржуваній постанові вказано, що « ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП». Відтак, протокол і постанова складені і посилаються на різні статті КУпАП, що унеможливлює встановлення дійсних обставин справи, а також ставить під сумнів об`єктивність та законність прийнятого відповідачем рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Щодо відсутності доказів здійснення фото та відео фіксації, представник позивача вважає це істотним порушенням, оскільки законодавство містить імперативний обов`язок для її проведення. Крім того, відповідач фактично визнає відсутність здійснення відео- та/або фотофіксації перевірки документів у своєму відзиві. Просить позов задовольнити.

25.08.2025 на підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, у зв`язку з тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя судді ОСОБА_3 , призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2025 справу передано головуючому судді Коваленко П.Л.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справи.

15.09.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Сиваша А.М. який за своїм змістом є повністю ідентичним раніше поданому.

За нормою ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Із врахуванням вимог ч. 6 ст. 262 КАС України, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, підстав для такого здійснення розгляду справи за ініціативою суду не встановлено.

Розглянувши позовну заяву, всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно із довідкою про доставлення (супроводження) громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 10.04.2025 об 11-00. Складено акт про відсутність військово-облікового документу від 10.04.2025. Цього ж дня, 10.04.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №336/25, а саме: 10.04.2025 о 11 год. 00 хв. м.Запоріжжя, вул.Сімферопольське шосе ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Підпис ОСОБА_1 в протоколі відсутній. Вказано, що ОСОБА_1 від підписання протоколу відмовився в присутності свідків, є підпис в цій графі протоколу, однак не вказано жодних даних цього свідка. Також, в протоколі вказано, що до нього, зокрема, додається диск з відеозаписом, однак такий диск суду надано не було.

14.04.2025 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову №336-25п про накладення адміністративного стягнення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень. В постанові зазначено, що 10.04.2025 приблизно об 11 годині 00 хвилин в АДРЕСА_1 , під час проведення перевірки військово-облікового документа виявили, що ОСОБА_1 не мав при собі військово-облікового документа.

25.07.2025 головним виконавцем Центрального ВДВС у м.Запоріжжі ПМУ МЮ (м.Одеса) Кабаченко Ю.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78472481 з примусового виконання постанови №336-25п від 14.04.2025.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до статті 210-1 КУпАП встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 2101, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. (ст. 235 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ч. 2 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію'' у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Верховний Суд в постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, згідно з переліком ст. 251 КУпАП, що свідчили б про наявність викладеного в оскаржуваній постанові порушення або які б свідчили про те, що відповідачем під час розгляду адміністративної справи здійснено заходи щодо збирання та оцінки цих доказів у встановленому законодавством порядку, зокрема відсутній відеозапис, а отже не зафіксований та не підтверджений факт вчинення правопорушення, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

За наведених обставин суд вважає, що відповідач не надав до суду належних і допустимих, у розумінні ст. 72 КАС України, доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові (постанова Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, провадження №К/9901/15804/18).

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а отже, про необхідність їх задоволення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст. 139 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у сумі 484,48 гривень підлягає компенсації на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача шляхом стягнення зазначеної суми.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2, 9, 77, 241 - 246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову №336-25п від 14.04.2025 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 гривень - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Копію рішення суду невідкладно надіслати учасникам справи.

Суддя П.Л. Коваленко