Справа № 280/7986/25
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 жовтня 2025 року (16:00)Справа № 280/7986/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул.Запорізька, буд.59, м.Оріхів, Запорізька область, 70504; ), третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (вул. Грушевського, 1д, м.Київ, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі - відповідач), третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі третя особа), в якій позивач просить суд:

визнати незаконною (протиправною) бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів для скасування (зняття) арешту, накладеного постановою від 02.07.2019 про арешт майна боржника у ВП № 59435521, а також не виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників;

зобов`язати уповноважену особу відповідача скасувати (зняти) арешт, накладений постановою від 02.07.2019 у ВП №59435521 та виключити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з реєстру боржників, запис про якого створений на підставі та у зв`язку з вищевказаною постановою.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконанні у відповідача перебували виконавчі провадження №55616285 та №59435521. Вказані виконавчі проваджені відкриті на підставі виконавчого напису №19638, проте виконавцем було допущено помилку та замість виконавчого запису 19638 вказано 19635. Згодом, виконавчий напис №19638 скасований у судовому порядку. В межах ВП 55616285 винесено обтяження №24670962 та виконавче провадження завершено на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та винесено постанови про виключення відомостей про боржника з ЄРБ, про зняття арешту з коштів та про зняття арешту з майна божника. В той же час, ВП №59435521 завершено 24.12.2019 на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та станом на 27.08.2025 виконавчий документ повторно до виконання не пред`являвся. Посилається на ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначає, що арешт знімається та відомості про боржника виключаються з ЄРБ у разі закінчення виконавчого провадження. Також зазначає, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника є вручанням у право особи в мирне володіння майном.

Ухвалою суду від 16.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

10.09.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовні заяву (вх. №46920), в якому останній зазначає, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження №55616285 та №59435521. ВП 55616285 завершено на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та 27.08.2025 винесено постанову про зняття арешту з майна боржника та постанову про виключення відомостей про особу з ЄДР. У межах ВП №59435521 було також винесено постанову про арешт майна божника та 24.12.2019 вказане виконавче провадження завершено на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повторно до виконання не пред`являвся. У зв`язку із закінченням строку зберігання вказане виконавче провадження знищено. При завершенні ВП №59435521 відомості про божника з реєстру не вилучались та арешт з майна не знімався з огляду на відсутність документів, що підтверджують наявність обставин про зняття арешту. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третьою особою до суду надані пояснення (вх. №47413 від 22.09.2025), в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивачка є боржником за кредитним договором, виконавчий документ не був виконаний, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

За приписами ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

На примусовому виконанні Оріхівського відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебували виконавчі провадження №55616285 та №59435521.

Як зазначено у відзиві, з огляду на сплив строку зберігання виконавчих проваджень, вони є знищеними.

В межах ВП №55616285, яке відкрито 23.01.2018, винесено постанову про арешт майна боржника. ВП №55616285 завершено 25.02.2019 на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 27.08.2025 винесено постанову про зняття арешту з майна та постанову про виключення відомостей про позивачку з ЄРБ.

В межах ВП №59435521, яке відкрито 02.07.2019, винесено постанову від 02.07.2019 про арешт майна боржника. ВП №59435521 завершено на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 24.12.2019. Арешт з майна боржника у межах цього виконавчого провадження не знімався, відомості з ЄРБ не вилучались.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 1404-VIII, Єдиний реєстр боржників це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - Система) та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

За приписами ч. 7 ст. 9 Закону №1404-VІІІ, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 56 Закону №1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Судом із матеріалів справи встановлено, що у межах ВП №55616285 та ВП №59435521 відповідачем винесено постанови про арешт майна та позивачку включено до ЄРБ.

При цьому, 27.08.2025 у межах ВП №55616285 винесені постанови про зняття арешту з майна та про виключення відомостей про боржника.

В той же час, у межах ВП №59435521 виконавчий документ повернутий стягувачу з огляду на відсутність у відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VІІІ). При цьому, постанову про арешт боржника та постанову про виключення відомостей про божника державним виконавцем винесено не було, що зумовило звернення до суду.

Частиною п`ятою статті 37 Закону №1404-VІІІ визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 40 Закону №1404-VІІІ.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 40 Закону №1404-VІІІ у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Проте, ч. 4 ст. 40 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2024 №3369/2447/24 позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Оріхівський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволений; визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №19638, вчинений 09.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» не сплаченої в строк заборгованості в розмірі 51 773,66 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 19.07.2024.

Отже, у цьому випадку відповідачем має бути застосована ч. 4 ст. 40 Закону №1404-VІІІ, зі змісту якої вбачається, що підставою зняття арешту з майна боржника є зокрема встановлення того, що виконавчий документ не підлягає виконанню.

Оскільки, вказаний виконавчий напис нотаріуса, який був підставою відкриття виконавчого провадження №59435521 визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, на підставі ч.4 ст.40 Закону №1404-VIII, накладений у межах цього виконавчого провадження арешт коштів та майна підлягає зняттю, а відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для зняття арешту з майна позивачки, виключення відомостей про позивачку з Єдиного реєстру боржників в межах виконавчого провадження №59435521.

Суд зазначає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15 (провадження № 61-18160св19), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09, провадження №61-12406св21 (ЄДРСРУ №108296856), від 18 січня 2023 року у справі №127/1547/14-ц (провадження №61-12997св21, ЄДРСРУ №108653799).

Тому, на переконання суду, відсутні підстави для продовження арешту майна позивачки у межах виконавчого провадження №59435521, оскільки виконавчий напис, який слугував підставою для відкриття виконавчого провадження визнано судом таким, що не підлягає виконанню.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, останній наголошує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, за правовою позицією Суду, є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:- втручання держави у право особи повинне мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право особи передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання; - втручання у право особи, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції лише в тому випадку, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її права.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Конвенція в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст.1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Таким чином, виходячи з принципу юридичної визначеності як складової частини поняття верховенства права, враховуючи встановлені вище обставини, суд вважає, що права позивача не повинні обмежуватись через наявність відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення позовних вимог.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України). З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968/,96 грн., який має бути стягнутий з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул.Запорізька, буд.59, м.Оріхів, Запорізька область, 70504; ), третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (вул. Грушевського, 1д, м.Київ, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо скасування накладеного в межах виконавчого провадження №59435521 арешту майна ОСОБА_1 та відомостей з Єдиного реєстру боржників про ОСОБА_1 .

Зобов`язати Оріхівський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 та виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 59435521.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його підписання.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 06.10.2025.

Суддя Ю.В. Калашник