Справа № 380/15516/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 380/15516/24

адміністративне провадження № К/990/38696/25

Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюк А.Г., перевіривши касаційну скаргу Західного офісу Держаудитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом Національного університету «Львівська політехніка» до Західного офісу Державної аудиторської служби України про визнання протиправною та скасування вимоги в частині, -

УСТАНОВИВ:

Національний університет «Львівська політехніка» (далі - позивач, НУ «Львівська політехніка») звернувся до суду із позовом до Західного офісу Державної аудиторської служби України (далі -відповідач, Західний офіс ДАСУ), в якому, просив:

- визнати протиправною (незаконною) та скасувати Вимогу «Про усунення порушень законодавства» № 131303-14/4805-2024 від 18 червня 2024 року, складену Західним офісом Державної аудиторської служби України щодо Національного університету «Львівська політехніка» в частині щодо:

- вимоги забезпечити вжиття заходів щодо відшкодування (в т.ч., але не виключно шляхом повернення, стягнення) понесених збитків та їх перерахування до 0 державного бюджету із врахуванням вимог статті 15, 16, 1166, 1212 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV;

- вимоги забезпечити вжиття заходів (в т.ч., але не виключно шляхом повернення, стягнення) щодо отримання компенсації за недоотримане Університетом житло площею 15,58 кв. м на суму 594,67 тис. гри із врахуванням вимог статті 193, 216-229 ГКУ, статті 610-625 ЦКУ або отримання відповідного об`єкта нерухомості;

- пропозиції забезпечити вжиття заходів щодо відображення в бухгалтерському обліку університету студентського навчально-спортивного комплексу (стадіон), зведеного за договором на будівництво від 11 січня 2006 року № 10/1-333;

- вимоги надалі вживати заходи щодо укладення договорів із врахуванням частиною першою статті 67 ГКУ, адже відносини з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів, та не допускати проживання сторонніх осіб на безоплатній основі, а також дотримуватися вимог Порядку № 228;

- пропозиції в подальшому при плануванні потреби у бюджетних коштах враховувати вимоги Порядку № 228;

- вимоги вжити заходи щодо використання за цільовим призначенням земельної ділянки площею 1028,74 кв.м вартістю 547,26 тис. грн, що належать Університету на праві постійного користування та розгляду питання щодо демонтажу незаконно встановленого майна відповідно до вимог законодавства;

- пропозиції привести у відповідність до вимог Порядку № 296 Договору від 11 січня 2006 року № 10/1-333, а також Додаткових договорів до нього від 08 липня 2019 року, 27 січня 2023 року та 21 травня 2024 року;

- вимоги вжити заходи щодо приведення у відповідність до законодавства питання використання частини земельної ділянки, зокрема передачі її частин площею 1,0966 га, на яких розташовані багатоквартирні будинки, що введені в експлуатацію, в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано Вимогу «Про усунення порушень законодавства» № 131303-14/4805-2024 від 18 червня 2024 року Західного офісу Державної аудиторської служби України в частині щодо:

- вимоги забезпечити вжиття заходів щодо відшкодування (в т.ч., але не виключно шляхом повернення, стягнення) понесених збитків та їх перерахування до державного бюджету із врахуванням вимог статей 15, 16, 1166, 1212 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV;

- вимоги забезпечити вжиття заходів (в т.ч., але не виключно шляхом повернення, стягнення) щодо отримання компенсації за недоотримане Університетом житло площею 15,58 кв.м на суму 594,67 тис. грн із врахуванням вимог статей 193, 216-229 ГКУ, статей 610-625 ЦКУ або отримання відповідного об`єкта нерухомості;

- вимоги надалі вживати заходи щодо укладення договорів із врахуванням частини першої статті 67 ГКУ, адже відносини з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів, та не допускати проживання сторонніх осіб на безоплатній основі, а також дотримуватися вимог Порядку № 228;

- вимоги вжити заходи щодо використання за цільовим призначенням земельної ділянки площею 1028,74 кв.м вартістю 547,26 тис. грн, що належать Університету на праві постійного користування та розгляду питання щодо демонтажу незаконно встановленого майна відповідно до вимог законодавства;

- пропозиції привести у відповідність до вимог Порядку № 296 Договору від 11 січня 2006 року № 10/1-333, а також Додаткових договорів до нього від 08 липня 2019 року, 27 січня 2023 року та 21 травня 2024 року;

- пропозиції вжити заходів щодо приведення у відповідність до законодавства питання використання частини земельної ділянки, зокрема передачі її частин площею 1,0966 га, на яких розташовані багатоквартирні будинки, що введені в експлуатацію, в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року апеляційну скаргу Західного офісу Держаудитслужби залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 380/15516/24 без змін.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами загального позовного провадження.

22 вересня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Західного офісу Держаудитслужби, в якій скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року в оскаржуваній частині.

За правилами частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Як на підставу касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій скаржник посилається на пункт 3 частини четветої статті 328 КАС України, вказуючи при цьому на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та відповідно, судом апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосовано наступні норми права:

Зокрема у частині оскаржуваної Вимоги «Про усунення порушень законодавства» № 131303-14/4805-2024 від 18 червня 2024 року, складену Західним офісом Державної аудиторської служби України щодо Національного університету «Львівська політехніка» неправильно застосовані норми в частині вимоги щодо:

- вимоги забезпечити вжиття заходів щодо відшкодування понесених збитків та їх перерахування до державного бюджету із врахуванням вимог статей 15, 16, 1166, 1212 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV;

- вимоги надалі вживати заходи щодо укладення договорів із врахуванням частини першої статті 67 ГКУ, адже відносини з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів, та не допускати проживання сторонніх осіб на безоплатній основі, а також дотримуватися вимог Порядку № 228;

- пропозиції в подальшому при плануванні потреби у бюджетних коштах враховувати вимоги Порядку № 228;

- вимоги вжити заходи щодо використання за цільовим призначенням земельної ділянки площею 1028,74 кв.м вартістю 547,26 тис. грн, що належать Університету на праві постійного користування та розгляду питання щодо демонтажу незаконно встановленого майна відповідно до вимог законодавства.

Верховний Суд зазначає, що за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Слід зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Отже, зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Аналізуючи зміст касаційної скарги, Судом установлено, що заявник, зазначаючи пункт 3 частини четвертої статті 328 Кас України, не зазначає конкретну норму права, застосування якої потребує висновку Верховного Суду, не конкретизує, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду та як відповідні норми права необхідно застосовувати, на думку скаржника, а також не обґрунтував необхідність такого висновку (усунення колізії, визначення пріоритету між нормами, тлумачення норми, т.і.) у взаємозв`язку з посиланням на обставини цієї справи.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованим посилання заявника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західного офісу Держаудитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом Національного університету «Львівська політехніка» до Західного офісу Державної аудиторської служби України про визнання протиправною та скасування вимоги в частині - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: А.Г. Загороднюк