Справа № 524/7814/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 р.Справа № 524/7814/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Предоляк О.С., м. Кременчук, по справі № 524/7814/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України третя особа інспектор ВБДР 1 взводу УПП батальйону патрульної поліції в Кіровоградській області Берговін Артем Сергійович

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача інспектор ВБДР 1 взводу УПП батальйону патрульної поліції в Кіровоградській області Берговін Артем Сергійович, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 4927573 від 09.06.2025, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 680 грн..

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10.07.2025 по справі №524/7814/25 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача інспектор ВБДР 1 взводу УПП батальйону патрульної поліції в Кіровоградській області Берговін Артем Сергійович, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10.07.2025 по справі №524/7814/25 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідачем перевірка була здійснена не у відповідності до п. 10 Правил експлуатації та типових норм належності вогнегасників, на механічних транспортних засобах: положення стрілки індикатора тиску про перебування її у зеленому секторі шкали індикатора не перевірялося, а лише констатувалися висловлювання про те, що нібито відсутній тиск. Крім того, позивачу не роз?яснено його права та обов?язки, лише констатовано, що винесена постанова.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії ЕНА № 4927573 від 09.06.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КУпАП та накладено штраф в сумі 680 грн. Підставою винесення постанови стало те, що водій ОСОБА_1 , 09.06.2025 року о 09 год. 26 хв., у м.Олександріяпо вул. Петра Сагайдачного, керував транспортним засобом MERCEDES BENZ SPRINTER 413, д.н.з. НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, був не укомплектований працездатним вогнегасником, чим порушив п. 31.4.7 «є» ПДР України, у зв`язку з чим притягнений до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП. У постанові зазначено, що до неї додається відео з б/к 473049.

Позивач, не погоджуючись з вказаною постановою по справі про адміністративне правопорушення, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт адміністративного правопорушення підтверджено наявними у справі доказами, а тому ОСОБА_1 правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України Про Національну поліцію поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно зі ст. 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Приписами пп. 31.4 п. 31 ПДР України заборонено експлуатацію транспортних засобів за наявності визначених цим пунктом технічних несправностей і невідповідності визначених цим пунктом вимогам.

Згідно з п.п. 31.4.7. ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема:

є) відсутні: медична аптечка з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена,на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі, мікроавтобусі, тролейбусі, автомобілі, що перевозить небезпечний вантаж; знак аварійної зупинки (миготливий червоний ліхтар), який відповідає вимогам стандарту, на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі; на вантажних автомобілях з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т і в автобусах з дозволеною максимальною масою понад 5 тпротивідкотні упори (щонайменше два); проблискові маячки оранжевого кольору на великовагових та великогабаритних транспортних засобах, на сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м; працездатний вогнегасник на легковому, вантажному автомобілі, автобусі.

Згідно з частиною 2 статті 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Колегією суддів встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.121 КУпАП слугувало те, що водій керував автобусом MERCEDES BENZ SPRINTER 413, д.н.з. НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, був не укомплектований працездатним вогнегасником, чим порушив п. 31.4.7 «є» ПДР України, порушив п.31.4.7 ПДР - керував Т3 без медичної аптечки, знака аварійної зупинки, не працюючим вогнегасником.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію відеозапису.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи вогнегасник у транспортному засобі, яким керував позивач, був у наявності у салоні транспортного засобу MERCEDES BENZ, д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно п. 1 розділу ІІІ Наказу МВС № 25 від 15.01.2018 р. «Про затвердження Правил експлуатації та типових норм належності вогнегасників» встановлено, що особі, відповідальній за пожежну безпеку, необхідно обов`язково провести огляд вогнегасників перед розміщенням їх на об`єкті. Під час огляду встановлюються:

1) наявність сертифіката відповідності;

2) наявність інструкції з експлуатації та паспорта на кожний вогнегасник;

3) цілісність пломб на запірних пристроях;

4) наявність чи відсутність зовнішніх пошкоджень на корпусах вогнегасників;

5) положення стрілок індикаторів тиску закачних вогнегасників (у межах робочого діапазону);

6) наявність у маркуванні та в експлуатаційній документації відомостей про виробника, дату виготовлення (продажу) і технічного обслуговування.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Правил експлуатації та типових норм належності вогнегасників встановлено, що огляд вогнегасників при їх експлуатації здійснюється особою, відповідальною за пожежну безпеку на об`єкті, не рідше одного разу на місяць.

Під час огляду перевіряються:

1) відповідність типу і заводського номера вогнегасника зареєстрованому обліковому номеру та місцезнаходженню на об`єкті;

2) наявність інструкції з експлуатації та паспорта на вогнегасник;

3) дата проведення технічного обслуговування, яка має відповідати вимогам експлуатаційної документації;

4) наявність та цілісність пломби, пристрою блокування (запобіжної чеки), розтруба або гнучкого рукава (відповідно до типу вогнегасника) та кронштейна (якщо передбачено конструкцією);

5) наявність зовнішніх пошкоджень вогнегасників та слідів корозії на них;

6) положення стрілки індикатора тиску кожного закачного вогнегасника (крім вогнегасників, у яких індикатор тиску не передбачено виробником), яка має бути в межах робочого діапазону (у зеленому секторі шкали індикатора), залежно від температури експлуатації;

7) наявність пошкоджень маркування (етикетки) кожного вогнегасника.

Таким чином, вказаним Правилом передбачено обов`язкове проведення первинного та щомісячного огляду вогнегасників особою, відповідальною за пожежну безпеку, з перевіркою їх технічного стану, комплектності, маркування та відповідності експлуатаційній документації.

Крім того, з вказаних Правил випливає, що положення стрілки індикатора тиску в межах зеленого сектора (робочого діапазону) свідчить про працездатний стан вогнегасника.

При цьому, з наявних фотознімків вбачається, що індикатор тиску на вогнегаснику має жовтий та блакитний колір, зелений колір на вказаному індикаторі взагалі відсутній

Між тим, судом апеляційної інстанції з вказаних фотознімків встановлено, що індикатор тиску на вогнегаснику знаходиться на межі жовтого та блакитного кольору, однак, відповідачем не доведено, що знаходження стрілки індикатору тиску на вогнегаснику на межі жовтого та блакитного кольору підтверджує не працездатність вогнегаснику.

При цьому, в поясненнях відповідача від 08.07.2025 наданих до суду першої інстанції (а.с.29) зазначено, що при здійсненні інспектором перевірки шляхом візуального огляду було виявлено, що транспортний засіб позивача був не укомплектований працездатним вогнегасником, тобто вогнегасник був порожній або несправний індикатор тиску, отже, висновки щодо непрацездатності вогнегасника ґрунтуються лише на припущеннях відповідача.

Також, в поясненнях від 01.10.2025 року наданих до суду апеляціної інстанції, відповідач вказує, що показникі тисків манометра поділяються на три зони, зокрема на зелену, червону та жовту, а робочим і придатним до експлуатації вважається лише той вогнегасник, у якого стрілка індикатора знаходиться чітко в межах зеленої зони. Однак, колегія суддів зазначає, що на вказаному вогнегаснику взагалі відсутній червоний та зелений колір, а відповідач не обґрунтував з посиланням на нормативні положення, або інструкцію з експлуатації вогнегасника, що знаходження індикатора тиску на вогнегаснику на межі жовтого та блакитного кольору свідчить про несправність вказаного вогнегасника.

Крім того, у постанові серії ЕНА № 4927573 від 09.06.2025 року зазначено, що позивач порушив п.31.4.7 ПДР - керував Т3 без медичної аптечки, знака аварійної зупинки, однак, на відео не зафіксовані дані правопорушення та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаного порушення.

Так, відповідачем в порушення ч.2 ст.77 КАС України не надано до суду жодних доказів якими підтверджувались обставини щодо вчинених зазначених правопорушень позивачем. Оскаржувана постанова також не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем вказаних адміністративних порушень.

Відтак, відповідачем не надано суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції доказів на доведення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП України, зокрема порушень, які передбачені п.31.4.7 ПДР України.

Враховуючи встановлення судом апеляційної інстанції відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною ч. 2 ст. 121 КУпАП України на підставі постанови серії ЕНА № 4927573 від 09.06.2025 року, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі посилався, що відповідачем не було роз`яснено його права та обов`язки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає, що з наданого відповідачем відеозапису встановлено, що відповідачем дійсно не дотримано порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленого чинним законодавством.

Так, зокрема, на вказаному відеозаписі відсутній факт роз`яснення позивачу його прав закріплених у статті 268 КУпАП.

У відповідності до статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція №1395.

Пунктом 2 розділу ІІ закріплено, що під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції № 1395 встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Отже, під час розгляду справи поліцейський зобов`язаний роз`яснити права й обов`язки особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, відповідач в поясненнях від 01.10.2025 року наданих до суду апеляціної інстанції зазначає, що з відеозапису вбачається, що апелянту було повідомлено про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП, повідомлено, що сума штрафу складає 680 гривень та роз`яснено положення ст. 307 та 308 КУпАП ( тайм-код на відео 09:29:55-09:30:55), вказане колегія суддів не заперечує, оскільки поліцейським на відеозаписі було повідомлено, що позивач притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та зазначено, що ведеться відеофіксація. Однак, факт роз`яснення прав позивачу, які передбачені статтею 268 КУпАП взагалі відсутній, вказане відповідачем не спростоване.

З огляду на те, що позивачу не було роз`яснено його права, колегія суддів дійшла висновку, що поліцейськими порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого Кодексом про адміністративні правопорушення України та Інструкцією № 1395.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи та невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено розмір апеляційної скарги на рішення суду на рівні 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір", які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 3028 гривень.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем при зверненні до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн. відповідно до квитанції про оплату від 23.06.2025 р..

При зверненні до суду апеляційної позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1816,50 грн. відповідно до квитанції від 10.03.2025 р.

Між тим, апелянт повинен був сплатити судовий збір за подання за подання апеляційної скарги - 726,72 грн. (605,60 грн. х 150% х 0,8).

Тобто, позивачем переплачено суму судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи вказане, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1 332,32 грн (605,60 +726,72).

Підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача переплачену позивачем суму судового збору у суду відсутні, таке питання може бути вирішено в порядку встановленому ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.07.2025 по справі № 524/7814/25 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ЕНА № 4927573 від 09.06.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 680 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1 332,32 грн..

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій