Справа № 640/37469/21
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року Справа№640/37469/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, 03168, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України.

В обгрунтування позову зазначено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України з 1994 року по 31.01.2018 року.

На виконання рішення суду по справі № 640/13023/19 відповідачем 26.11.2021 виплачено позивачу грошові кошти в розмірі 70 886, 76грн., на які позивач мав право при звільненні.

ОСОБА_1 наголошує, що відповідачем при виплаті суми, призначеної за рішенням суду, не було сплачено середній заробіток, що регламентовано ст. 116 та 117 КЗпП України.

Враховуючи наведені обставини позивач вважає свої права порушеними та просить суд:

визнати бездіяльність Міністерства оборони України щодо не виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати за несвоєчасний розрахунок при звільненні протиправною;

зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.02.2018 по 26.11.2021, з суми грошового забезпечення виплаченого у листопаді, грудні 2017 року, зазначеного у довідці Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 23.07.2019 № 248/3/8/1174д.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.12.2022 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.04.2025 року прийнято до провадження адміністративну справу, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.06.2025 року розгляд адміністративної справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.06.2025 року у задоволені клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

01.07.2025 року позивачем надано додаткові докази.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.08.2025 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів. Відкладено розгляд справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.09.2025 року закінчено підготовче провадження та призначено адміністративну справу до розгляду по суті. Справу ухвалено розглядати в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 1994 року по січень 2018 року проходив військову службу у Збройних Силах України.

Полковника юстиції ОСОБА_1 , заступника начальника юридичної служби Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, 21.12.2017 наказом Міністра оборони України (по особовому складу) №940 звільнено з військової служби у запас відповідно до пункту «а» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із закінченням строку контракту та направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31.01.2018 згідно наказу начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №25 позивач був виключений зі списків особового складу.

25.05.2019 позивач звернувся до Міністерства оборони України з заявою, якою просив, здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 календарних роки з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, з урахуванням раніше виплаченої мені суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, проте зазначена заява задоволена не була.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року по справі № 640/13023/19 позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задоволено: визнано протиправними дії Міністерства оборони України, щодо нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, за останньою посадою на день звільнення з посади. Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з врахуванням додаткової грошової винагороди у розмірі передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 вказане рішення суду залишено без змін, а отже набрало законної сили.

На виконання рішення суду по справі № 640/13023/19 відповідачем 26.11.2021 виплачено позивачу грошові кошти в розмірі 70 886, 76грн., при цьому середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні позивачу не сплачено.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), в ч. 1 ст.3 якого зазначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 у справі №823/615/16 зазначив, що з огляду на неврегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу Законів про працю України, зокрема, його ст. 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 16.04.2020 у справі № 822/3307/17, від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Так, згідно зі ст.ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано обов`язок роботодавця здійснити з працівником повний розрахунок при його звільненні та відповідальність за невиконання такого обов`язку.

Разом з тим, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, встановленої ст. 117 КЗпП України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, враховуючи:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором,

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості,

- те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника,

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такі правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні підлягають застосуванню положення Порядку обчислення середньої заробітної плати №100 (далі - Порядок №100).

Абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно абз. 3 п. 2 розділу ІІ Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абз. 4 п. 2 розділу ІІ Порядку №100, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, згідно довідок Департаменту фінансів Міністерства Оборони України від 13.02.2018 №248/3/8/793д та від 23.07.2019 №248/3/8/1174д про розмір грошового забезпечення позивача, протягом 2 місяців, що передували місяцю звільнення зі служби, він отримав за листопад 2017 року 30 599, 34 грн та за грудень 2017 року - 45 511, 20 грн, разом 76 110, 54 грн. Сукупна кількість календарних днів за цей період складає 61 день. Таким чином середньоденне грошове забезпечення позивача складає 1 247, 71 грн (76 110, 54 грн / 61 календарний день).

Затримка розрахунку при звільненні становить 1 050 календарних днів (334 - в 2018 році, 365 - в 2019 році, 366 - в 2020 році, 330 в 2021 році).

При цьому суд зауважує, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача повинен бути розрахований починаючи з 01.02.2018 та закінчуючи днем припинення правопорушення, а саме 26.11.2021 - дата коли на рахунок позивача була зарахована сума у розмірі 70 886, 76грн на виконання рішення суду, що підтверджується квитанцією з банківського рахунку позивача.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 1 740 555, 45 грн. (середньоденне грошове забезпечення 1 247, 71 грн х 1395 календарних днів).

З врахуванням принципу справедливості та співмірності середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.

Такий висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 24.07.2019 у справі №805/3167/18-а, від 03.04.2019 у справі №662/1626/17 та від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

Зокрема, істотність частки невиплаченої при звільненні одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з врахуванням додаткової грошової винагороди в розмірі 70 886, 76грн. в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку 1 740 555, 45 грн. становить 4,07% (70 886, 76грн./ 1 740 555, 45 грн. *100).

Сума , яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотної частки 4,07% становить 70 840, 60грн. (1247,71 середньоденний заробіток позивача*4,07%*1395 календарних днів).

Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 70 840, 60грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, 03168, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати бездіяльність Міністерства оборони України щодо не виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати за несвоєчасний розрахунок при звільненні протиправною.

Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2018 по 26.11.2021 в розмірі 70 840, 60грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.В. Стойка