Справа № 640/8178/22
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року Справа№640/8178/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Ера-Енергетична Група" до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання протиправним розпорядження № 390 від 16.02.2022, -

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Ера-Енергетична Група" подано на розгляд суду позов до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація).

Згідно змісту позову, позивач, який виробляє енергію на установках з використанням альтернативних джерел та є ліцензіатом у сфері виробництва теплової енергії, не погоджується з тарифом на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії, для споживачів бюджетних установ, в розмірі 1258,36 грн. за 1 Гкал без ПДВ (1510,03 грн. з ПДВ), який визначено відповідачем в межах спільного розпорядження.

В підтримання зазначеної позиції Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Ера-Енергетична Група" звертає увагу на те, що із Інформації щодо економічних показників діяльності суб`єктів господарювання, що виробляють теплову енергію на установках з використанням альтернативних джерел енергії (АДЕ) у м. Києві за IV квартал 2021 та за І квартал 2022 р. економічно обґрунтованим тарифом для потреб бюджетних установ є тариф в розмірі 2 150 грн. за 1 Гкал, без ПДВ.

Враховуючи визначений вище тариф (2 150 грн.), позивач вважає, що тариф 1258,36 грн. за 1 Гкал без ПДВ (1510,03 грн. з ПДВ), визначений в розпорядженні № 390, не відповідає положенням ч. 4 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» від 2 червня 2005 року № 2633-IV.

Також позивач наголошує, що, встановлення необґрунтовано низьких тарифів є проявом антиконкурентних дій з боку КМДА та намаганням витіснити з ринку теплогенерації міста Києва учасників, які здійснюють виробництво теплової енергії з альтернативних джерел, оскільки вартість виробництва та, відповідно, тариф для кінцевого споживача теплової енергії з альтернативних джерел є значно нижчим, ніж тариф, який застосовується теплоелектроцентралями, тепловими електростанціями та когенераційними установками.

Разом з іншим в позові наголошено, що Розрахунок та затвердження тарифів для ТОВ «НОВА ЕРА-ЕНЕРГЕТИЧНА ГРУПА» Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16 лютого 2022 року №390 на підставі опублікованих Середньозважених тарифів по м. Київ від 24.12.2021, які попередньо сформовані КМДА, є свідомим порушенням вимог чинного законодавства, адже тарифи затверджено на рівні, нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на виробництво теплової енергії.

На підставі викладеного позивач вважає свої права порушеними та просить суд:

визнати незаконним та протиправним розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16 лютого 2022 року №390 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Ера-Енергетична Група".

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.06.2022 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

15.07.2022 року відповідач, не погодившись із позовними вимогами, надав відзив на позовну заяву, згідно змісту якого, посилаючись на ст. 358 ЦК України та підпункт 3 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання, наголосив, що позивачем не було додано до заяви про реєстрацію місця проживання згоди осіб, які зареєстровані за адресою: м. Київ, в. Академіка Навашина, б. 13, кв. 1.

А відтак позов на думку відповідача задоволенню не підлягає.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.04.2025 року прийнято до провадження адміністративну справу, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

05.05.2025 року відповідачем надано відзив повторно.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.06.2025 року розгляд адміністративної справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.08.2025 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів. Відкладено розгляд справи.

Ухвалою від 29.07.2025 року у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, - відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.09.2025 року закінчено підготовче провадження та призначено адміністративну справу до розгляду по суті. Справу ухвалено розглядати в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Листом від 28 грудня 2021 року № 2812/01 (зареєстрований у Департаменті економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 29 грудня 2021 року за № 050/12940 позивач звернувся до Департаменту економіки та інвестицій із проханням розглянути заяву щодо встановлення розрахованих відповідно до частини четвертої статті 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії, для бюджетних установ у розмірах 1258,36 грн без ПДВ за 1 Гкал та 1510,03 грн з ПДВ за 1 Гкал.

До листа від 28 грудня 2021 року № 2812/01 Позивач надав до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розрахункові та підтверджуючі матеріали, які передбачені пунктом 13 розділу II Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житловокомунального господарства України від 12 вересня 2018 року № 239, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2018 року за № 1172/32624.

Розрахунок цих тарифів проведений позивачем відповідно до вимог частини четвертої статті 20 Закону України «Про теплопостачання» на рівні 90% середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, для міста Києва у розмірі 1398,18 грн без ПДВ за 1 Гкал; розрахованого та оприлюдненого Держенергоефективності 24 грудня 2021 року, та ПДВ (20%).

Так, тарифи на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії, для потреб бюджетних установ позивача за 1 Гкал склали 1258,36 грн. без ПДВ (1398,18 грн * 0,9=1258,36 грн) і 1510,03 грн з ПДВ в розмірі 20% (1258,36 грн *1,2 = 1510,03 грн).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16 лютого 2022 року №390 16 березня 2022 року за №390 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії, Товариству з обмеженою відповідальністю "Нова Ера-Енергетична Група" встановлено тариф на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії, для споживачів бюджетних установ, в розмірі 1258,36 грн. за 1 Гкал без ПДВ (1510,03 грн. з ПДВ).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР у редакції на час виникнення спірних правовідносин) місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Статтею 28 Закону № 280/97-ВР передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження, зокрема, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.

Приписами статті 59 Закону № 280/97-ВР обумовлено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до статті 13 Закону № 2633-IV (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) до основних повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання належать, зокрема:

регулювання діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання в межах, віднесених до відання відповідних рад;

встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством;

щоквартальне оприлюднення встановлених для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії (крім теплоелектроцентралей, теплоелектростанцій, атомних електростанцій та когенераційних установок);

перегляд за власною ініціативою та/або за зверненням суб`єкта господарювання тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії (крім теплоелектроцентралей, теплоелектростанцій, атомних електростанцій та когенераційних установок), але не більше одного разу на квартал.

За змістом статті 1 Закону № 2633-IV тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Частиною одинадцятою статті 20 Закону № 2633-IV установлено, що для встановлення тарифу на теплову енергію, тарифу на виробництво теплової енергії суб`єкт господарювання, що здійснює виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, подає органу, уповноваженому встановлювати такі тарифи, заяву із зазначенням розміру тарифу, розрахованого відповідно до частини четвертої та/або п`ятої цієї статті.

Згідно з частинами четвертою - п`ятою статті 20 Закону № 2633-IV тарифи на теплову енергію для суб`єктів господарювання, що здійснюють її виробництво на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення встановлюються на рівні 90 відсотків діючого для суб`єкта господарювання тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановленого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення тарифи на теплову енергію встановлюються на рівні 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів.

Тарифи на виробництво теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення визначаються для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, як різниця між тарифом на теплову енергію, встановленим відповідно до частини четвертої цієї статті, і тарифами на транспортування та постачання теплової енергії, що визначаються на рівні діючих для суб`єкта господарювання тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановлених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів тарифи на транспортування та постачання теплової енергії визначаються на рівні середньозважених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії.

Аналізуючи вказані положення суд зауважує, що у разі відсутності для суб`єкта господарювання встановленого тарифу на теплову енергію, тарифи на теплову енергію встановлюються на рівні 90 відсотків середньозваженого тарифу на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів, що визначено законодавцем імперативно.

Отже, згідно спірних правовідносин, тариф на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії в розмірі 1258,36 грн. визначений для позивача на підставі середньозваженого тарифу.

Як вже було зазначено вище, позиція Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Ера-Енергетична Група" полягає в тому, що тариф, визначений у спірному розпорядженні, не відповідає його очікуванням.

Проте, як чітко вбачається з урахуванням ч. 4 ст. 20 Закону № 2633-IV, тариф позивача встановлюється у відсотковому значенні від середньозваженого тарифу.

Таким чином суд констатує, що у відповідача відсутні повноваження для визначення тарифу іншим способом, ніж той, що передбачений ч. 4 ст. 20 Закону № 2633-IV.

Як визначено ч. 6 ст. 20 Закону № 2633-IV, розрахунок середньозважених тарифів на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, для потреб населення, установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, здійснюється за адміністративно-територіальними одиницями (Автономною Республікою Крим, областями, містами Києвом чи Севастополем) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері забезпечення енергетичної ефективності, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 676, державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України (Держенергоефективності) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну політику у сфері забезпечення енергетичної ефективності та альтернативних видів палива.

Отже, органом, який визначає середньозважений тариф, є Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України, позовних вимог до якого позов не містить.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись положеннями КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Ера-Енергетична Група" до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання протиправним розпорядження № 390 від 16.02.2022, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.В. Стойка