Справа № 200/1724/25
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року справа №200/1724/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Сіваченка І.В., Гаврищук Т.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі № 200/1724/25 (головуючий І інстанції Молочна І.С.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просила:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невидання наказу та ненарахування і невиплати щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 - матері військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30 березня 2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням одноразових додаткових видів грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, починаючи з 08 листопада 2024 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ, згідно якого нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матері щомісячне грошове забезпечення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30 березня 2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з урахуванням одноразових додаткових видів грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, починаючи з 08 листопада 2024 року, і здійснювати виплати на картрахунок НОМЕР_2 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 24 грудня 2024 року та доданих до неї документів щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісті сина - військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 грудня 2024 року та доданих до неї документів щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісті сина - військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прийняти відповідне рішення з урахуванням вимог Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884;

- в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.07.2025 року заяву ОСОБА_1 щодо прийняття додаткового рішення у справі №200/1724/25 - задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 790 грн. 00 коп.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення норм матеріального, процесуального права, просив змінити рішення суду, позов задовольнити:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30 березня 2016 року, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 24 грудня 2024 року та доданих до неї документів щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісті сина - військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням одноразових додаткових видів грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, починаючи з 8 листопада 2024 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 грудня 2024 року та додані до неї докумени щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісті сина - військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прийняти відповідне рішення з урахуванням вимог Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 та з урахуванням одноразових додаткових видів грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, починаючи з 8 листопада 2024 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2460 грн;

- в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції не здійснив дослідження кожної поданої апелянтом до відповідача заяви про призначення виплат з грудня 2024року та по дату звернення до суду, дослідити додані до неї документи, дослідити надану відповідь. При цьому, суд з урахуванням вимог постанови КМУ №884 щодо порядку та строків розгляду заяви повинен був з`ясувати: коли було подано заяву та відповідають подані документи переліку визначеному' в Постанові №884, чи прийнято рішення в 15-ти денний строк, згідно до вимог постанови КМУ №884, чи видано наказ або надано відмову.

Суд повинен був дослідити чи були підстави для надання відмови з урахуванням поданих документів та норм законодавства, якими визначено випадки для відмови в призначенні виплати грошового забезпечення. Суд першої інстанції повен був перевірити, чи було апелянту про відмову повідомлено під підпис або ознайомлено з наказом під підпис та в строки.

Відповідач посилався в різних листах на різні підстави, а саме: ненадання відповідних документів, не зазначаючи саме яких при тому; що позивач надавав всі документи, перелічені в Постанові КМУ №884, то зазначав на те, що він не має право на виплати оскільки виплати отримує дружина ОСОБА_2 на підставі поданого свідоцтва про шлюб та зазначивши в заяві, що звертається за виплатами чоловіка (в той час коли рішення суду вже набрало законної сили, та особа не мала статусу дружини, свідоцтво було недійсним).

Також відповідач посилався на зміни законодавства розглядаючи заяви подані в грудні 2024року при тому, що зміні ще відбулись. Також надавались відповіді, що з лютого 2025 року буде розглянуто виплати при зверненні з заявою та документами апелянтом. В подальшому повідомлялось, що перешкодою є призначене стосовно виплат особі, яка на це не мала право виплат, та вирішення питання апелянта лише прийняття рішення по цим обставинам.

Наголошує, що суд першої інстанції не дослідив в повній мірі матеріали справи та при ухваленні рішення висновки не обгрунтував доказами та матеріальними нормами. Дивним є те, що незважаючи на зміст самих позовних вимог, суддя «наводила свій аналіз» лише керуючись положеннями ст.9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», але не застосувала положення постанови КМУ №884, постанови КМУ 168 якими саме визначено механізм та порядок реалізації права на отримання грошового забезпечення членами родини військовослужбовців.

Суд не прийняв до уваги та не надав оцінку недотриманню процедури подання документів з процесуальних питань та не врахував право позивача на участь в здійсненні правосуддя реально, а ні формально (ст.ст. 44, 47,166,167 КАС України).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року визнано поважними причини пропуску відповідачем строку для надання відзиву по справі, поновлено такий строку та долучено до матеріалів справи №200/1724/25 відзив на позовну заяву від 17 квітня 2025 року.

На переконання апелянта ухвала суду є незаконною, оскільки зазначені в клопотання відповідача обставини не є поважними причинами для неподання відзиву до суду своєчасно.

Апелянт вважає, що суд в межах даної справи не міг досліджувати ці обставини, як сам в випадку коли суд зазначив про обставини пов`язані з ОСОБА_3 , але здійснив ці висновки перевищивши свої повноваження та грубо порушуючи вимоги частини 2 статті 2 КАС України, ст.ст. 242,243, 244-246 КАС України та не маючи достатніх доказів для таких висновків лише на підставі статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не застосувавши встановлений Порядок визначений КМУ в постанові № 884 та не навів належних доказів для цього.

Незастосування судом вимог постанови КМУ №884 призвели до незаконності судового рішення в даній частині та фактично створив суд умови які вказують на вже готову відповідь відповідача при тому, що повноваження щодо розгляду заяви про призначення виплат покладено на відповідача, а ні на суд.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не заперечувалось, що апелянт звертаючись до відповідача надав всі встановлені в Постанові КМУ №884 документи. Тобто, підтвердив незаконність своїх дії в наданні формальних відписок з цих підстав.

Також матеріалами справи підтверджується та судом вірно встановлено, відповідачем визнано, що з 08.11.2024 року до 01.01.2025 року виплата грошового забезпечення її сина здійснювалось неналежній особі, яка не маючи статусу дружини незаконно їх отримувала.

Зокрема, саме з посиланням на право і отримання виплат ОСОБА_3 як дружиною, відповідач відмовляв апелянту в призначенні та здійсненні виплат.

Тобто дії відповідача щодо непризначення виплат з 08 11.2024 року апелянту, з посиланням на наявність права «дружини», яка їх отримує - мали також незаконний характер.

При цьому, згідно матеріалів справи та суд посилається на акт службового розслідування, відповідачем визначено наступних осіб: ОСОБА_3 - дружину, ОСОБА_1 - мать (апелянт). Про існування права інших осіб не зазначалось.

Тобто, при відсутності правових підстав у ОСОБА_3 для отримання виплат як дружини, та наявності поданої заяви апелянта, відповідач протиправно з діяв, не здійснюючи призначення таких виплат апелянту.

Суд вірно аналізує норми Порядку № 884 які свідчить про те, що за результатом розгляду заяви щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовця, який зник безвісти, передбачено прийняття командиром військової частини відповідного рішення, при цьому, у разі прийняття рішення про відмову у такій виплаті, командир військової частини має обов`язково зазначити у цьому рішенні підстави для такої відмови.

Перелік підстав для відмови у виплаті грошового забезпечення членам сім`ї військовослужбовця, який, зник безвісти, наведений у пункті 5 Порядку №844, є вичерпним.

Натомість не зрозуміло, чому суд прийняв до уваги лише одну заяву, а ні всі подані апелянтом заяви з 16.11.2024 року, та чому посилається на відповідь про відмову у зв`язку з наявністю неповнолітньої особи, якщо по заявам раніше було надано відповідь про відмову так як отримує кошти дружина, далі не подані відповідні документи, а про наявність права неповнолітньої особи або відмову в який відповідач посилався на те, що виплату їй призупинено, навіть не призначаючи.

Крім того, апелянт не погоджується з висновками суд про те, що в даній за аналізом суду пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ, чинні з 01 лютого 2025 року, враховуючи встановлені судом обставини та той факт, що військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано зниклим безвісті саме 08 листопада 2024 року, суд висновує, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають виключно норми пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ чинні на дату визнання військовослужбовця ОСОБА_2 зниклим безвісті.

Зазначений висновок не грунтується на нормах права та не є законним, оскільки в одному випадку суд посилається на заяву грудня 2024 року (номеру реєстрації заяви немає), відмовляючи в реалізації права позивачу зазначивши про право неповнолітньої особи, а в іншому на наявність інших заяв про які не вказує (але вони є у відповідача та не надані суду та посиляться на те, що потрібно застосувати норми, що діяли до 01.02.2025 року к заявам, які навіть були подані з даної дати, дата звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи - службового розслідування про зникнення безвісті військовослужбовця (акт розслідування) чітко зазначено про наявність родичів: ОСОБА_3 - дружини, ОСОБА_1 - матері. При тому, ОСОБА_3 не мала статусу дружини, оскільки у військової частини мались відомості про розірвання шлюбу та доступ до судового реєстру, де у вільному доступі розміщено рішення про розірвання шлюбу. Разом з тим, ОСОБА_3 , не зважаючи на розірвання шлюбу, ввела в оману військову частину та подала свідоцтво про шлюб та їй було призначено, здійснювались виплати саме як особі з правовим статусом «дружина» доки не було порушено кримінальне провадження за шахрайство.

Відповідно до матеріалів службового розслідування щодо здійснених ОСОБА_3 виплат чітко зазначається про протиправність отримання коштів даною особою. В матеріалах службового розслідування, наданих суду, міститься повідомлення відповідача з вимогою про повернення коштів отриманих ОСОБА_3 незаконно.

Натомість, звертає увагу суду апеляційної інстанції, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про звернення законного представника неповнолітньої особи за виплатами. Ні матеріали службового розслідування щодо виплат, ні інші матеріали таких доказів не містять. Крім того, за період з 08.11.2024 виплати отримувала особа, яка на ці виплати право не мала. Заява в справі є лише від ОСОБА_3 , як від дружини та вона була терміново позитивно розглянута відповідачем, видано наказ про призначення виплат та чисельні заяви апелянта, які відповідачем ігнорувались та надавались формальні відписки з недостовірною інформацією та підставами. Відмови в призначенні апелянту виплат з підстав не перебування на утриманні, або необхідності доведення цього факу апелянту відповідач не надавав. Навпаки, в відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що ним відмова не приймалась. Тобто, суд першої інстанції повинен був лише прийняти рішення щодо визнання бездіяльності протиправною та зобов`язанню здійснити заходи по розгляду заяви апелянта у відповідності до Постанови КМУ №884, ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови КМУ №260, та не вдаватися до сутті розгляду питання наявності або відсутності права інших осіб, ігноруючи права апелянта.

Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази по справі. А також при дослідженні доказів здійснив їх застосовування за подвійними стандартами, жодним чином не наводячи правового обгрунтування таким діям.

Щодо незадоволення вимог по судових витратах апелянта, то рішення суду носить односторонній характер та суддя приховала ті обставини не зазначивши в судовому рішенні, що позивач (апелянт) двічі звертався до суду та подавав клопотання з доказами понесених судових витрат (надав квитанції, чеки), але суд під час розгляду справи не ставив питання подання розрахунку витрат та загальної суми. Сума витрат при цьому чітко підтверджена належними доказами.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Щодо нібито неприйняття рішення Військовою частиною НОМЕР_1 , апелянт зазначив наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в чинній редакції) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені).

Таким особам, рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Таким чином, аналіз вищезазначених норм свідчить, що батьки військовослужбовця мають право на виплати на рівні з законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей військовослужбовця.

Враховуючи, що військовослужбовець ОСОБА_2 має на своєму утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 з 01 лютого 2025 має права на отримання частини виплати у рівній частині з ОСОБА_3 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 .

Вищезазначена позиція була викладена у відповіді військової частини НОМЕР_1 №694/1444 від 23 лютого 2025 року, зокрема запропоновано подати документи до найближчого ІНФОРМАЦІЯ_10. 26 лютого 2025 року за вх. № 164/ВхЗВт фельд`єгерською поштою, через ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшла заява з ОСОБА_1 від 06 лютого 2025 року про виплату грошових коштів. Дана заява та додані до неї документи у повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства. Рішення про відмову ОСОБА_1 (за період з 01.02.2025) військовою частиною НОМЕР_1 не приймалось, оскільки вона має право на отримання виплат.

На даний час КМУ не привів нормативно-правові акти у відповідність, зокрема «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» затвердженого постановою КМУ № 884 від 30.11.2016.

Крім того, Міністерством Оборони України опрацьовано проєкт постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 і від 14 травня 2024 р. № 550» (далі - проєкт Порядків № 884 і № 550), яким передбачається з 1 лютого 2025 року внесення змін у порядок виплати грошового забезпечення та порядок та строки передачі військовослужбовцем оригіналу особистого розпорядження командиру військової частини, для зберігання в особовій справі (для реалізації Закону № 3995-ІХ). Станом на момент розгляду справи (13.04.2025) проєкт Порядків № 884 і № 550 знаходились на розгляді в Кабінеті Міністрів України.

15.04.2025 року Постановою КМУ № 449 внесенно зміни до постанов КМУ від 30 листопада 2016 р. № 884 від 14 травня 2024 р. № 550. 22.04.2025 року начальником фінансово-економічної служби ОСОБА_6 подано рапорт № 8089/р, на підставі якого Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 114 від 22.04.2025 - п. 17.2 прийнято рішення про виплату ОСОБА_7 (як матері) 16,67% грошового забезпечення зниклого безвісно ОСОБА_2 - починаючи з 01 лютого 2025 року.

Тобто, після внесення змін до чинного законодавства, що мало місце 15.04.2025 року - командиром Військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення про виплату, зокрема, ОСОБА_1 : за лютий 2025 нараховано 23 171, 07 грн.; за березень 2025 нараховано 23 171, 07 грн.; за квітень 2025 нараховано 23 171, 07 грн..

Виплати за лютий та березень 2025 року виплачені позивачу 30.04.2025 у розмірі 46 342,14 грн. Виплати за квітень 2025 року виплачені позивачу 31.05.2025 у розмірі 22 904,76 грн. Вищезазначена інформація підтверджується довідкою про виконання реєстру зарахування коштів на рахунку одержувачів від 13.06.2025.

Станом до 01.02.2025 ОСОБА_1 не має право на отримання виплат. Станом після 01.02.2025 ОСОБА_1 має право на отримання виплат у відповідному розмірі та отримала їх після прийняття постанови КМУ 15.04.2025 про внесення змін до постанови КМУ № 844. Більше того, на жодному з етапів комунікації з позивачем як в досудовому порядку так і в рамках судового процесу Військова частина НОМЕР_1 не відмовляла у нарахуванні чи виплаті позивачу.

Щодо обов`язку Військової частини НОМЕР_1 розглянути звернення позивача та прийняти рішення.

Як вже зазначалось командуванням Військової частини НОМЕР_1 були прийняті рішення за зверненням ОСОБА_1 .

Тому у командування Військовій частині НОМЕР_1 відсутні правові підстави для повторного розгляду та прийняття рішень за зверненнями позивача.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив відмовити у її задоволені.

Також, позивачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи та врахування листа Департаменту соціального забезпечення Міністра оборони України від 08.07.2025 року.

Суд задовольняє це клопотання позивача та долучає до матеріалів справи вказаний лист.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційних скарг, відзиву, клопотання про долучення доказів, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 03 червня 1988 року складено відповідний актовий запис №729 (т. 1 а.с. 100).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 лютого 2023 року №56 солдата ОСОБА_2 , що прибув та призначений на посаду сержанта резерву резервної роти, з 23 лютого 2023 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення і визнано таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (т.1 а.с. 205).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13 вересня 2024 року №271 солдата ОСОБА_2 , військовослужбовця у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від «12» вересня 2024 року №256-РС на посаду стрільця - помічника гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_11 Військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що 13 вересня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (т. 1 а.с. 206).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 листопада 2024 року №330 солдата ОСОБА_2 , стрільця - помічника гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_11, вважати таким, що 08 листопада 2024 року зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Григорівка Донецької області. Вилучено зі складу сил та засобів, які залучені до безпосередньої участі в районах їх ведення (здійснення) та виконання бойових (спеціальних) завдань, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) та виконання бойових (спеціальних) з 08 листопада 2024 року. Знято з продовольчого забезпечення за пунктом «р» прим. 1 до норми №1 - загальновійськова (сніданок, обід, вечеря) зі сніданку 09 листопада 2024 року (т. 1 а.с. 207).

10 листопада 2024 року командиром Військової частини НОМЕР_1 листом вих.№694/5815 направлено начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3, повідомлення на зниклих безвісно, яким просив сповістити громадянку ОСОБА_3 про те, що її чоловік, солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний на військову службу за Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» ІНФОРМАЦІЯ_3 , при захисті Батьківщини, виявив стійкість та мужність, під час виконання бойового завдання 08 листопада 2024 року в районі населеного пункту Григорівка Донецької області зник безвісті (т. 1 а.с. 22, 116).

20 листопада 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 супровідним листом вих.№1/12473 (вих.№1344/1516 від 21 листопада 2024 року) направив Військовій частині НОМЕР_1 документи на зниклого безвісті солдата ОСОБА_2 для виплати всіх належних коштів його дружині ОСОБА_3 , які отримано відповідачем 04 грудня 2024 року вх.№25717 (т. 1 а.с. 131-141).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 листопада 2024 року №342 відповідно до розділу XXX наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», щомісячно здійснювати виплату грошового забезпечення наступним членам сімей безвісно відсутніх військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до пункту 25.1 ОСОБА_3 , дружині безвісти відсутнього стрільця - помічника гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_11 солдата ОСОБА_2 , виплачувати грошове забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, на яке мав право солдат ОСОБА_2 , в тому числі щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, а також додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з 08 листопада 2024 року до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання солдата ОСОБА_2 безвісно відсутнім або оголошення померлим чи надходження до Військової частини НОМЕР_1 відомостей, що підтверджують факт загибелі військовослужбовця. Підстава: заява ОСОБА_3 (вх.№24578 від 21 листопада 2024 року) з додатками на 09 аркушах (т. 1 а.с. 208).

05 грудня 2024 року Головним управлінням Національної поліції в Херсонській області відкрито кримінальне провадження №0002112 за частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України, на підставі заяви потерпілого, заявника - ОСОБА_1 (т.1 а.с. 107).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06 грудня 2024 року №1486 «Про підсумки розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 в районі ведення бойових дій» наказано:

1. Спеціальне розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09 листопада 2024 року №1594 «Про призначення спеціального розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 в районі ведення бойових дій», вважати завершеним.

2. Солдата ОСОБА_2 , стрільця - помічника гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_12 військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що 08 листопада 2024 року під час виконання обов`язків військової служби, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійсненні відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, за обставин, що загрожували смертю, внаслідок дій з боку збройних сил російської федерації в районі ведення бойових дій зник безвісти за відсутності ознак умисного ухилення від проходження військової служби (добровільна здача в полон, дезертирство тощо).

3. Начальнику групи персоналу (s-1) штабу військової частини НОМЕР_1 у встановленому порядку здійснити облік зниклого безвісти військовослужбовця та невідкладно вжити заходів, передбачених розділом VI Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280.

4. Начальнику групи цивільно-військового співробітництва (s-9) штабу Військової частини НОМЕР_1 проінформувати членів сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісти військовослужбовця, солдата ОСОБА_2 , щодо виплат грошового забезпечення, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884.

5. Начальнику фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 №260, та Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, за наявності на те правових підстав, з 08.11.2024 здійснювати нарахування та виплату грошового забезпечення, в тому числі одноразових додаткових видів грошового забезпечення, членам сім`ї солдата ОСОБА_2 .

6. Начальнику адміністративної групи штабу Військової частини НОМЕР_1 у триденний термін довести наказ до особового складу у частині, що стосується.

7. Контроль за виконанням наказу покласти на заступника командира Військової частини НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 210-212).

24 грудня 2024 року позивач звернулась до Міністерства оборони України (для вручення командиру Військової частини НОМЕР_1 ) (вх.№Ч-17776 27 січня 2025 року), командира Військової частини НОМЕР_1 (Військова частина НОМЕР_5 вх.№692/2070 від 31 січня 2025 року) із заявою довільної форми, в якій серед іншого просила здійснювати їй виплату грошового забезпечення зниклого безвісти сина ОСОБА_2 , до заяви позивачем долучено копії документів (т. 1 а.с. 109-110).

03 лютого 2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 листом вих.№694/787 надано відповідь на заяву позивача щодо отримання виплат на сина, військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано безвісти зниклим 08 листопада 2024 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 , в якій повідомлено, зокрема, що до теперішнього часу передбачені виплати, згідно наданих документів до ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримувала дружина її сина - ОСОБА_3 , копія свідоцтва про шлюб НОМЕР_6 від 16 листопада 2013 року. Згідно із Законом України від 08 жовтня 2024 року №3995-ІХ "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх", Військовою частиною НОМЕР_1 , дані виплати будуть переглянуті, та за умови надання позивачем документів до найближчого ІНФОРМАЦІЯ_10, частка виплат буде здійснюватися на користь позивача (т. 1 а.с. 18).

07 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_6 супровідним листом вих.№1006/711/6/1574 направив до Військової частини НОМЕР_1 заяву та звірені копії документів ОСОБА_1 - матері зниклого безвісті військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , для отримання нею грошових виплат, які належать її сину (т. 1 а.с. 15, 123-129).

10 лютого 2025 року позивач звернулась до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій зазначила наступне.

«Я, ОСОБА_1 - мати військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , який вважається зниклим безвісті.

07 лютого 2025 року на мою адресу надійшов лист Військової частини НОМЕР_1 від 03 лютого 2025 року вих.№694/787, яким повідомляється про те, що згідно поданих документів - свідоцтва про шлюб НОМЕР_7 до теперішнього часу виплати отримувала дружина мого сина ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 з метою отримання коштів надала документи та інформацію, яка не відповідає дійсності.

Рішенням Дубенського міського районного суду Рівненської області 16 жовтня 2024 року у справі №559/2374/24 (провадження №2/559/715/2024) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу прийняте рішення. Суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №572 - розірвано.

Судове рішення набрало законної сили 18 листопада 2024 року.

ОСОБА_3 згідно до встановленого судом факту на підставі її заяви з моїм сином не проживала, спільного господарства не вела. Але зазначені обставини не стали перешкодою для отримання неправомірно виплат (грошового забезпечення) мого сина.

Враховуючи викладене, прошу Вас врахувати при здійсненні виплат грошового забезпечення факт відсутності у ОСОБА_3 права як "дружини" на отримання виплат і компенсації.

Направляю Вам копію судового рішення, а також повідомляю, шо судове рішення розміщено в Єдиному реєстрі судових рішень.

Також повідомляю Вам, що ОСОБА_3 притягувалась до кримінальної відповідальності за вживання наркотичних засобів (ухвала Дубенського міськрайонного суду від 21 квітня 2023 року у справі №599/890/23).

Крім того, на даний час відповідно до судового наказу Дубенського міськрайонного суду по справі №559/2375/24 від 03 липня 2024 року ОСОБА_2 сплачував на користь неповнолітнього сина аліменти.

Враховуючи викладене, прошу прийняти заходи для повернення помилково сплачених коштів військовою частиною та наданням для отримання виплат недостовірних даних ОСОБА_3 . Не здійснювати перерахунок на картку сина, оскільки банківська картка знаходиться у ОСОБА_3 ».

16 лютого 2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 листом вих.№694/1253 надано відповідь на заяву позивача щодо отримання інформації, стосовно військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого визнано безвісти зниклим 08 листопада 2024 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 . Так, адресату повторно повідомлено, якщо у позивача виникла необхідність ознайомитися з матеріалами спеціального службового розслідування за фактом зникнення солдата ОСОБА_2 , вона як мати, має право в установленому законом порядку звернутися із заявою на Військову частину НОМЕР_1 , через найближчий ІНФОРМАЦІЯ_7 , і ознайомитися з матеріалами перевірки. Також повідомлено, що згідно з запиту від ГУНП в Херсонській області 08 лютого 2025 року через Укрпошту були надіслані матеріали спеціального розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 у районі бойових дій (т. 1 а.с. 13).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 лютого 2025 року №50 згідно пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, з 01 січня 2025 року призупинено виплати ОСОБА_3 , як дружині безвісти відсутнього військовослужбовця у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_5 , колишнього стрільця - помічника гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_11 солдата ОСОБА_2 . Підстава: рапорт лейтенанта ОСОБА_6 (вх.№3732/р від 18 лютого 2025 року) (т. 1 а.с. 209).

За витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20 лютого 2025 року №188 «Про призначення службового розслідування за фактом отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 дружиною ОСОБА_3 » відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та згідно з рапортом №3732/р від 18 лютого 2025 року начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_6 з метою з`ясування причин та обставин, а також імовірних порушень посадовими особами Військової частини НОМЕР_1 вимог чинного законодавства України, шо призвели до нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_3 зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 . Керуючись Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», наказом Міністерства Оборони України від 21 листопада 2017 року №608 «Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України» вирішено призначити службове розслідування за фактом отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 дружиною ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 169-170).

23 лютого 2025 року Військовою частиною НОМЕР_1 листом вих.№694/1444 повідомлено про розгляд звернення позивача б/н від 10 лютого 2025 року щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 . Відповідачем вказано, зокрема, що відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Звернення стосується виплат ОСОБА_2 , але до звернення не надано документи, що уповноважують ОСОБА_1 на представництво його інтересів. За таких обставин у відповідності частини восьмої статті 5 Закону України «Про звернення громадян», враховуючи, що подане звернення оформлене без дотримання вимог чинного законодавства, відсутні правові підстави для надання інформації про нараховані та виплачені кошти ОСОБА_2 . За наданою позивачем у зверненні інформацією, командиром Військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування і призупинена виплата грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 . Згідно Закону України від 08 жовтня 2024 року №3995-ІХ «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», після приведення Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом Військовою частиною НОМЕР_1 , за умови надання позивачем документів до найближчого ІНФОРМАЦІЯ_10, частина виплат буде здійснюватися позивачу (т. 1 а.с. 17).

За витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02 березня 2025 року №219 «Про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20 лютого 2025 року №188 «Про призначення службового розслідування за фактом отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 дружиною ОСОБА_3 » вирішено продовжити строк службового розслідування, призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20 лютого 2025 року №188 «Про призначення службового розслідування за фактом отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 дружиною ОСОБА_3 » до 18 березня 2025 року (т. 1 а.с. 171-172).

Відповідно до акта службового розслідування від 18 березня 2025 року серед іншого запропоновано:

«5.1. Службове розслідування, призначене наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20 лютого 2025 року №188 "Про призначення службового розслідування за фактом отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 дружиною ОСОБА_3 », вважати завершеним.

5.2. Начальнику групи персоналу (s-1) штабу Військової частини НОМЕР_1 у встановленому порядку ініціювати відповідні зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 листопада 2024 року №342 в частині пункту 25.1.

5.3. Особі, яка проводила службове розслідування, протягом п`яти робочих днів з моменту видання наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 про результати даного службового розслідування: підготувати від імені командира Військової частини НОМЕР_1 звернення до ОСОБА_3 з пропозицією добровільно повернути безпідставно набуті кошти.

5.4. Особі, яка проводила службове розслідування, протягом п`яти робочих днів з моменту видання наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 про результати даного службового розслідування: повідомити правоохоронні органи про імовірний факт вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 .

5.5. Начальнику фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 та начальнику групи цивільно-військового співробітництва (s-9) штабу Військової частини НОМЕР_1 за вищевказаним випадком посилити перевірку отриманих заяв та документів для запобігання подібних випадків в подальшому.

5.6. Начальнику адміністративної групи штабу Військової частини НОМЕР_1 наказ довести до особового складу в п`ятиденний термін у частині, що його стосується під особистий підпис із зазначенням дати ознайомлення» (т. 1 а.с. 159-168).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18 березня 2025 року №339 «Про підсумки службового розслідування за фактом отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 дружиною ОСОБА_3 » вирішено:

«1. Службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20 лютого 2025 року №188 "Про призначення службового розслідування за фактом отримання грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 дружиною ОСОБА_3 », вважати завершеним.

2. Начальнику групи персоналу (s-1) штабу Військової частини НОМЕР_1 у встановленому порядку ініціювати відповідні зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 листопада 2024 року №342 в частині пункту 25.1.

3. Особі, яка проводила службове розслідування, протягом п`яти робочих днів з моменту видання наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 про результати даного службового розслідування: підготувати від імені командира Військової частини НОМЕР_1 звернення до ОСОБА_3 з пропозицією добровільно повернути безпідставно набуті кошти.

4. Особі, яка проводила службове розслідування, протягом п`яти робочих днів з моменту видання наказу командиром Військової частини НОМЕР_1 про результати даного службового розслідування: повідомити правоохоронні органи про імовірний факт вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 .

5. Начальнику фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 та начальнику групи цивільно-військового співробітництва (s-9) штабу Військової частини НОМЕР_1 за вищевказаним випадком посилити перевірку отриманих заяв та документів для запобігання подібних випадків в подальшому.

6. Начальнику адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 наказ довести до особового складу в п`ятиденний термін у частині, що його стосується під особистий підпис із зазначенням дати ознайомлення.

7. Контроль за виконанням даного наказу покласти на начальника штабу - заступника командира Військової частини НОМЕР_1 .» (т. 1 а.с. 174-177).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 березня 2025 року №81 пункт 25.1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 листопада 2024 року №342 вважати таким, що втратив чинність.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що 25 лютого 2014 року складено відповідний актовий запис №165.

Судовим наказом Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 від 03 липня 2024 року по справі №559/2375/24, який набрав законної сили від 03 липня 2024 року, наказано стягувати з ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку з наступною індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 02 липня 2024 року до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 195-196).

Рішенням Дубенського міського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2024 року у справі №559/2374/24, яке набрало законної сили 18 листопада 2025 року, позов задоволено: шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №572 - розірвано (т. 1 а.с. 23).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, № витягу 9 від 05 березня 2025 року, 03 березня 2025 року внесено відомості про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі рішення Дубенського міського районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2024 року у справі №559/2374/24 (т. 1 а.с. 201-204).

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із реалізацією матір`ю військовослужбовця, якого визнано безвісти зниклим 08 листопада 2024 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 , права на отримання його грошового забезпечення, починаючи з 08 листопада 2024 року.

Разом із цим, суд зауважує, що не є спірним питанням правомірність здійснення відповідачем виплати ОСОБА_3 грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 , тому, в межах цієї справи, судом не досліджується зазначена обставина.

Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.

За статтею 2 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей регулюється Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» №2505-VIII у редакції від 27 квітня 2022 року (далі - Закон №2505-VIII).

Для цілей Закону №2505-VIII особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

За ч. 1 статті 4 Закону №2505-VIII особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Отже, за змістом Закону №2505-VIII, особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин (збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України) з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Судом встановлено та не є спірним питанням у цій справі той факт, що військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано зниклим безвісті з 08 листопада 2024 року.

Особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України (частина друга статті 9 Закону №2505-VIII).

За абзацом першим частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до п. 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинні на 08 листопада 2024 року) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Суд, на підставі аналізу пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ, які були чинні на дату визнання військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зниклим безвісті, враховуючи встановлені обставини та той факт, що останній має неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , враховує, що у позивача, як у матері зниклого безвісті військовослужбовця, відсутнє право на отримання з 08 листопада 2024 року грошового забезпечення зниклого безвісті сина - військовослужбовця ОСОБА_2 .

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №884).

За пунктом 1 Порядку №884 цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

За п.п. 2, 3 цього Порядку під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.

За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з пунктом 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Судом встановлено, що 24 грудня 2024 року позивачка звернулась до Міністерства оборони України (для вручення командиру Військової частини НОМЕР_1 ) (вх.№Ч-17776 27 січня 2025 року), командира Військової частини НОМЕР_1 (Військова частина НОМЕР_5 вх.№692/2070 від 31 січня 2025 року) із заявою довільної форми, в якій, зокрема, просила здійснювати їй виплату грошового забезпечення зниклого безвісти сина ОСОБА_2 , до заяви позивачем долучено копії документів, отримання відповідачем зазначеної заяви не заперечується.

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):

до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;

протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Наведеними вище положеннями пункту 5 Порядку №884 передбачено, що командир військової частини розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що за результатом розгляду заяви щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовця, який зник безвісти, передбачено прийняття командиром військової частини відповідного рішення, при цьому, у разі прийняття рішення про відмову у такій виплаті, командир військової частини має обов`язково зазначити у цьому рішенні підстави для такої відмови.

Перелік підстав для відмови у виплаті грошового забезпечення членам сім`ї військовослужбовця, який, зник безвісти, наведений у пункті 5 Порядку №844, є вичерпним.

Відповідач зазначив, що оскільки військовослужбовець ОСОБА_2 має на своєму утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ОСОБА_1 - не має права на отримання виплати, про що позивач була повідомлена письмово.

При цьому, суд враховує, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують, що відповідачем було належно розглянуто заяву позивача від 24 грудня 2024 року з доданими до неї документами та прийнято відповідне рішення за результатом такого розгляду.

Таким чином, відповідачем не виконано вимоги пункту 5 Порядку №884 та не прийнято жодного, з передбачених вказаним Порядком (щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення), рішення за результатом розгляду заяви позивача від 24 грудня 2024 року разом із доданими до неї документами, що свідчить про допущену відповідачем протиправну бездіяльність, тому порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення з урахуванням вимог Порядку №884.

Законом України 08 жовтня 2024 року №3995-IX «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» внесено зміни до пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ.

За п. 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинні з 01 лютого 2025 року) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.

Аналізуючи вищезазначені норми пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ, чинні з 01 лютого 2025 року, враховуючи встановлені судом обставини та той факт, що військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано зниклим безвісті саме 08 листопада 2024 року, суд дійшов висновку, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають виключно норми пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ, чинні на дату визнання військовослужбовця ОСОБА_2 зниклим безвісті.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинні ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само, недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 24 грудня 2024 року та доданих до неї документів щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісті сина - військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 24 грудня 2024 року та доданих до неї документів щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісті сина - військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прийняти відповідне рішення з урахуванням вимог Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884;

- відмову в задоволені іншої частини позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Додатковим рішенням суду першої інстанції від 01.07.2025 року розглянуто заяву ОСОБА_1 щодо прийняття додаткового рішення у справі та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

За ч.1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За ч. 1 статті 138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з абз. 1 ч.1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В заяві щодо прийняття додаткового рішення у справі №200/1724/25 позивачем серед іншого наведено приблизний розрахунок витрат:

«Направлення до суду позовної заяви поштою-100,00 грн., направлення позовної відповідачу - 80,00 грн., виготовлення копії - 510,00 грн., направлення до суду клопотання про витребування доказів, судові витрати та відповіді на відзив - 60,00 грн., направлення клопотання про витребування доказів відповідачу разом з клопотанням про судові витрати та відзив- 60,00 грн., отримання листів від відповідача в рамках справи 4 листа - 55,00 грн., 55,00грн., 55,00 грн., 45,00 грн., направлення листів на ІНФОРМАЦІЯ_10 приблизно 10 - по 50,00 грн. за кожен, документи на суд з описом тричі - по 100,00 грн. за кожен (300,00 грн.), направленні листів через Міністерство оборони до військової частини- 2 рази по 80,00 грн., виготовлення копії примірників документів для суду та відповідача - 120,00 грн., 170,00 грн., 190,00 грн.(копія 1 аркуша з однієї сторони - 5 грн.).».

Водночас, позивач у вказаній заяві зазначив, що судові витрати пов`язані з розглядом справи складають не менш ніж 2460,00 грн., які підтверджено направленими раніше в матеріали справи квитанціями в оригіналі.

Отже, позивачем не визначено конкретної та остаточної суми витрат, яку він вважає за потрібне стягнути з відповідача на свою користь, та не обґрунтовано фактичність та неминучість, визначеного ним приблизного розміру судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи.

На підтвердження судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом цієї справи, в позивачем надано:

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №24 від 20 листопада 2024 року на суму 72,00 грн. за направлення рекомендованого листа ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №49 від 23 грудня 2024 року на суму 54,00 грн. за направлення рекомендованого листа ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №115 від 06 січня 2025 року на суму 40,00 грн. за направлення рекомендованого листа Міністру оборони України;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №64 від 08 січня 2025 року на суму 40,00 грн. за направлення рекомендованого листа ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №65 від 08 січня 2025 року на суму 40,00 грн. за направлення рекомендованого листа ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №31 від 10 лютого 2025 року на суму 40,00 грн. за направлення рекомендованого листа Військовій частині НОМЕР_1 ;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №56 від 24 лютого 2025 року на суму 40,00 грн. за направлення рекомендованого листа ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- квитанція серії 03 ААВ №1337250 від 03 березня 2025 року на суму 510,00 грн. за надання послуг «ксерокопія»;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №218 від 05 березня 2025 року на суму 80,00 грн. за направлення рекомендованого листа Донецькому окружному адміністративному суду;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №71 від 14 березня 2025 року на суму 60,00 грн. за направлення рекомендованого листа «МІНІСТРУ МІНІСТЕРСТВ»;

- квитанція серії 03 ААВ №1337250 від 19 березня 2025 року на суму 125,00 грн. за надання послуг «ксерокопія»;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №278 від 19 березня 2025 року на суму 60,00 грн. за направлення рекомендованого листа Донецькому окружному адміністративному суду;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №75 від 28 березня 2025 року на суму 40,00 грн. за направлення рекомендованого листа ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №56 від 28 березня 2025 року на суму 90,00 грн., опис вкладення до листа на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 , накладна №677 від 28 березня 2025 року;

- квитанція серії 03 ААВ №1337250 від 21 квітня 2025 року на суму 180,00 грн. за надання послуг «ксерокопія»;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №97 від 21 квітня 2025 року на суму 100,00 грн., накладна №364 від 21 квітня 2025 щодо направлення листа з оголошеною цінністю Військовій частині НОМЕР_1 ;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №101 від 21 квітня 2025 року на суму 100,00 грн., накладна №348 від 21 квітня 2025 щодо направлення листа з оголошеною цінністю Донецькому окружному адміністративному суду;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №4 від 24 квітня 2025 року на суму 45,00 грн. за "За пересилання";

- квитанція серії 03 ААВ №1337250 від 25 квітня 2025 року на суму 135,00 грн. за надання послуг «ксерокопія»;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №60 від 25 квітня 2025 року на суму 40,00 грн. за «Нове сторіччя українського радіо М Марка 2024»;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №61 від 25 квітня 2025 року на суму 0,00 грн. за направлення рекомендованого листа Військовій частині НОМЕР_1 ;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №62 від 25 квітня 2025 року на суму 60,00 грн. за «Орден Героїв Небесної сотні L Марка 2021»;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №64 від 25 квітня 2025 року на суму 0,00 грн. за направлення рекомендованого листа Донецькому окружному адміністративному суду;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №126 від 08 травня 2025 року на суму 100,00 грн. за «За пересилання», накладна №310 від 08 травня 2025 року щодо направлення листа з оголошеною цінністю Військовій частині НОМЕР_1 ;

- фіскальний чек АТ «Укрпошта» №53 від 02 червня 2025 року на суму 40,00 грн. за направлення рекомендованого листа Військовій частині НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення взагалі не є доказом, який підтверджує судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом цієї справи, оскільки воно не містить в собі жодних сум.

Відповідно до статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

За практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

В заяві позивачем не обґрунтовано, з якою метою та яке відношення до предмета спору у справі №200/1724/25 мало направлення позивачем поштової кореспонденції на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 , Міністру оборони України та «МІНІСТРУ МІНІСТЕРСТВ», тому у суду відсутні підстави для віднесення таких до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Крім того, надані позивачем квитанції щодо сплати за послугу «ксерокопія» від 03 березня 2025 року, від 19 березня 2025 року, від 21 квітня 2025 року, від 25 квітня 2025 року мають однакову серію та номер «серії 03 ААВ №1337250», що викликає протиріччя, тому такі квитанції обгрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки вони не можуть вважатись належними доказами на підтвердження, понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи.

Враховуючи на те, що позивачем не доведено, що всі наведені у заяві витрати, було понесено ним саме у зв`язку з розглядом справи №200/1724/25, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми понесених витрат на користь позивача виключно за оплату послуг поштового зв`язку щодо направлення кореспонденції на адресу суду та відповідача, на загальну суму 790,00 грн. (40,00 + 80,00 + 125,00 + 60,00 + 100,00 + 100,00 + 45,00 + 40,00 + 60,00 + 100,00 + 40,00).

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року у справі № 200/1724/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 6 жовтня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: І.В. Сіваченко

Т.Г. Гаврищук