Справа № 750/10611/25
Суддя: Косенко О. Д.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/244/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Косенка О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 № 306 від 17.03.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності. Також просить поновити пропущений ним строк звернення до суду.

В обґрунтування позову посилається на те, що 23 липня 2025 року йому стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_3 було складено відносно нього постанову № 306 від 17.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У постанові вказується, що 11.03.2025 року о 17 год. 30 хв. в умовах особливого періоду уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_2 Позивачу було виписано направлення № 364 для проходження військово-лікарської комісії (далі -ВЛК) для визначення ступеня придатності для проходження військової служби під час мобілізації. Однак, від отримання вказаного направлення та від проходження військово-лікарської комісії Позивач відмовився, чим порушив абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким встановлено та вчинив в особливий період адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Позивач вважає постанову необґрунтованою та незаконною, з огляду на наступне.

11 березня 2025 року Позивач повертався з роботи додому та був затриманий, а в подальшому доставлений до приміщення ТЦК. Не маючи з собою медичних документів, які підтверджують його стан здоров`я Позивач відмовився від проходження ВЛК саме 11.03.2025, при цьому повідомляв уповноважених представників ТЦК та СП, що згоден пройти дане ВЛК у будь який інший день та час коли буде мати з собою медичні документи, які підтверджують його стан здоров`я.

Позивач наголошує, що надання медичної документації, яка відсутня в ЕСОЗ, навіть якщо з такої документації не вбачається наявність підстав для виключення особи з військового обліку є обов`язком самого військовозобов`язаного, який направляється на ВЛК. Більш того, такий обов`язок обумовлений необхідністю детального дослідження стану здоров`я військовозобов`язаного з метою прийняття повного та обгрунтованого висновку щодо його придатності/непридатності до військової служби.

Таким чином, відмова Позивача11.03.2025 року від проходження ВЛК була направлена для виконання свого обов`язку згідно п. 3.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, що не було жодним чином враховано від час винесення оскаржуваної постанови.

Також Позивач зазначає, що 11.03.2025 року зі сторони працівників ТЦК та СП йому фактично не надавалося будь-якого направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою, посилання на яке міститься в оскаржуваній постанові. У цей день, зі сторони працівників ТЦК та СП в мене було відібрано тільки пояснення та складено протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно з Постановою КМУ «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період № 560» процедурі проходження особою медичного огляду передує видача уповноваженою особою направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою, згідно з додатком 11 Порядку № 560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою, згідно з додатком 12 Порядку №560, а також формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду.

Окрім того, Позивач звертає увагу, що у подальшому коли він мав відповідні медичні документи, ним було пройдене ВЛК, що виключає у його діях вину у формі умислу у вчиненому ним адміністративному правопорушенні.

Ухвалою суду від 06.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам надано строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач через канцелярію суду 11.09.2025 надав відзив на позов, у якому проти його задоволення заперечив, вказавши, що твердження Позивача, що він відмовився від проходження медичного огляду виключно з тих підстав, що йому спочатку потрібно було зібрати всі медичні документи не заслуговують на увагу, адже Позивачу роз`яснювалася можливість отримати направлення та пройти медичний огляд у строки передбачені Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (надалі - Положення №402).

Щодо ствердження Позивача, що його для проходження медичного огляду у обов`язковому порядку необхідно викликати повісткою, Відповідач зазначає, що така точка зору Позивача є хибною, оскільки нормативне-правове регулювання щодо виклику особи для проходження медичного огляду шляхом направлення повістки застосовується лише y випадку, коли військовозобов`язаний не знаходиться безпосередньо в ТЦК та СП, а його необхідно викликати для такої явки. У цьому ж випадку, Позивач вже перебував у ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку визначеному пунктом 3.1 глави 3 розділу ІІ «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 було прийняте рішення про направлення Позивача на медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби.

Окрім того, метою направлення Позивача для проходження ВЛК було саме визначення реального ступеня його придатності до військової служби, адже в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів були відсутні відомості про проходження Позивачем медичного огляду.

Щодо тверджень Позивача про те, що він начебто виконав вимоги законодавства та пройшов медичний огляд у квітні 2025 року варто зазначити, що такі події відбулися після розгляду справи відносно Позивача, що унеможливлювало врахування при розгляді справи. У той же час сам Позивач на розгляд справи не прибув та не надавав додаткових пояснень по справі. А тому, рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 було прийнято цілком законно та обґрунтовано на підставі тих обставин, які існували на той момент.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 № 306 від 17.03.2025 Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с.22).

Відповідно до оскаржуваної постанови, Позивач 11.03.2025 о 17 год. 30 хв., уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було виписано направлення № 364 для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності для проходження військової служби під час мобілізації, однак він відмовився отримувати направлення проходити медичний огляд, чим порушив вимоги абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУАП. На Позивача накладено адміністративний штраф у розмірі 17 000 грн.

З копії направлення на ВЛК 11.03.2025 № 364 вбачається, що Позивача направлено для встановлення придатності до проходження військової служби в Збройних Силах України, дата проходження ВЛК в направленні відсутня (а.с. 36).

У протоколі про адміністративне правопорушення № 306 від 11.03.2025 зазначено, що 11.03.2025 о 17 год. 30 хв. було виписано направлення для проходження ВЛК для визначення придатності Позивача до військової служби. Однак в порушення вимог частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Позивач відмовився від вказаного направлення та проходження військово-лікарської комісії (а.с. 35).

У протоколі підписом особи, яка притягується до відповідальності засвідчено роз`яснення їй положення ст. 63 Конституції України, з повідомленням про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме 11 год. 00 хв. 17.03.2025, власноручні пояснення, а також підтвердження отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення. У поясненні в протоколі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вказала «підготовка до збору документів».

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також, частиною першою статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Позивач не визнає вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому вказані обставини відповідно до частини другої статті 77 КАС України зобов`язують відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення.

При цьому, суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення.

Обставини, викладені в постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинні бути перевірені за допомогою доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до частини першої статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із частиною третьою статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні постановлено ввести воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан в Україні було неодноразово продовжено і він діє і на даний час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 запроваджено загальну мобілізацію.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Починаючи з 24 лютого 2022 року і на даний час в Україні діє особливий період.

Згідно із частиною сьомою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Стаття 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Також, частиною десятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, серед іншого, мають проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Стосовно обставин спонукання Позивача щодо проходження ВЛК у день видачі направлення без наявності необхідних медичних документів, суд зауважує наступне.

Згідно з абз. 3 п. 3.4 розділу 3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації. З цього слідує, що у лікарів ВЛК є доступ до ЕСОЗ для отримання необхідних медичних даних військовозобов`язаного. У разі незгоди із направленням на медичний огляд ВЛК Позивач мав право оскаржити його у встановленому чинним законодавством порядку.

Крім того, у наданій до суду копії направлення на ВЛК від 11.03.2025 відсутня вказівка на конкретну дату та час проходження позивачем ВЛК. З цього суд доходить висновку, що Позивач мав можливість пройти медичний огляд у строк, визначений Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402.

Разом з тим, Позивач надав докази проходження ВЛК на час розгляду справи в суді, що підтверджується довідкою ВЛК №2025-0411-1157-3345-0 від 11.04.2025.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі Порядок), визначає механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, у тому числі з питань організації медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.

Пунктом 21 Порядку передбачено, що за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Згідно із підпунктом 1 пункту 27 Порядку під час мобілізації громадяни викликаються з метою: до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Відповідно до п. 74 Порядку №560 резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Разом з тим, Відповідачем не надано суду доказів реєстрації направлення Позивача на ВЛК в журналі реєстрації направлень під його власний підпис, як це передбачено п. 74 Порядку №560.

Однак, суд зазначає, що відсутність указаних доказів не впливає на суть вчиненого правопорушення, яке підтверджується іншими доказами, та не може слугувати єдиною підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності.

Так, сам Позивач стверджує, що йому було запропоновано представниками Відповідача пройти ВЛК. До відзиву на позов Відповідач долучив копію направлення від 11.03.2025 № 364 для проходження Позивачем ВЛК, а також копію акту про відмову від проходження комісії. Позивач поставив свій підпис у протоколі про адміністративне правопорушення № 306 від 11.03.2025 безпосередньо під інформацією, що указані документи є додатками до протоколу, при цьому не вказав на їх відсутність.

Суд зауважує, що не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.

Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі № 160/6457/22 зазначав, що поняття "пуризм" прийнято розуміти як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом. Поняття "правового пуризму" було введено в правовий обіг Європейським судом з прав людини (далі також ЄСПЛ). Зокрема, у рішенні у справі "Сутяжник проти Росії" (№ 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. Правовий пуризм" - невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Суд вважає, що зазначений підхід підлягає застосуванню і стосовно оцінки судом рішень суб`єктів владних повноважень, особливо тих, які стосуються значного суспільного інтересу, зокрема, питань забезпечення обороноздатності країни в умовах повномасштабної війни.

Відповідно до ч. 1-3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

На необхідність справедливого розгляду справ звертає увагу і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У матеріалах справи наявні докази, передбачені ст. 72 КАС України та ст. 251 КУпАП, на підтвердження правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення на Позивача.

З огляду на встановлені обставини суд, дослідивши матеріали справи, про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Олег КОСЕНКО