Справа № 163/625/25
Суддя: Шеремета С. А.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/625/25
Провадження № 2-а/163/18/25
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Шеремети С.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 523 від 06 березня 2025 року та закриття провадження у справі,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві ОСОБА_1 просить ухвалити рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову № 523 від 06 березня 2025 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вимоги обґрунтовано тим, що жодного поштового повідомлення від ТЦК та СП ні він, ні члени його сімї у жовтні 2024 року не отримували, а тому твердження відповідача про його належне оповіщення є надуманими. 18 лютого 2025 року він прибув до ТЦК та СП для оформлення відстрочки від призову, бо у ього народилася третя дитина, де відносно нього було складено протокол №523 за ч. 3 ст. 210-1 КУПАП. У протоколі містилося вказання на його явку на розгляд справи на 14.30 год. 06 березня 2025 року, що він і зробив. Ніякого розгляду не було, а йому і ще декільком чоловікам були видані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Жодних пояснень ніхто не слухав і більше ніяких документів не показував. Посадовою особою ТЦК та СП було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також позбавлено його, як особу, що притягувалася до адміністративної відповідальності, можливості скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП та ст.ст.59, 63 Конституції України. Також вказав, що відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпА адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушення, передбаченого ст. 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Відповідно до інформації, зазначеної у оскаржуваній Постанові, він, згідно повістки, зобов`язаний був з`явитися до ТЦК та СП 19 жовтня 2024 року. Отже, день можливого вчинення правопорушення та день його виявлення мають співпадати і є саме 19 жовтня 2024 року. Твердження відповідача про виявлення правопорушення лише 18 лютого 2025 року, тобто лише через чотири місяці, не витримують жодної критики і є безпідставними. Таким чином, оскаржувана Постанова від 06 березня 2025 очевидно винесена поза межами тримісячного строку, визначеного ч. 7 ст. 38 КУпАП для накладення стягнення, що є протиправним і тому постанова підлягає скасуванню, а справа - закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року за позовом відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Сторонам згідно їх процесуального статусу надано строки для подання заяв по суті спору у формі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

Відповідач в особі головного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву. У ньому заперечила проти заявлених позовних вимог за їх необґрунтованістю, зазначила, що оскаржувана постанова винесена у межах передбаченого законом строку, є правомірною та скасуванню не підлягає, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Інші заяви по суті справи, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей повістки № 474903 позивача було зобов`язано з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) 19.10.2024 року об 11:00 для уточнення даних.

Згідно форми 119 АТ «Укрпошта» рекомендованим поштовим відправленням № 491 відправлено на зареєстровану адресу позивача: АДРЕСА_2 , повістку.

Відповідно до форми 20 причиною повернення рекомендованого поштового відправлення є «закінчення терміну зберігання».

В судовому засіданні встановлено, що 18 лютого 2025 року інспектором мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 09.10.2024 року під час дії особливого періоду було надіслано на адресу: АДРЕСА_2 , згідно даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, повістку поштовим звязком військовозобов?язаному ОСОБА_1 на підставі підпункту 2 пункту 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 № 560 та на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», від 01.05.2023 №255/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 05.02.2024 року № 50/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 23.07.2024 року №469/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» прибути на 11 год. 00 хв. «19» жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних в особливий період. Днем отримання повістки військовозобов?язаним ОСОБА_1 с відмітка проставлена у поштовому повідомлені, що підтверджується інформацією від поштового оператора. Отже, будучи належним чином оповіщеним військовозобов?язаний ОСОБА_1 не прибув у визначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даним фактом не прибуття він порушив вимоги абз. 7 ч. 3 ст. 22 цього Закону (у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобовязаний зявитися у зазначені у ній місце та строк) тобто він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП.

При цьому у протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 14 год. 30 хв. 06.03.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 та міститься підпис позивача про ознайомлення.

Таким чином, позивач був належним чином сповіщений про розгляд справи.

06 березня 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_4 було прийнято постанову № 523 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень.

З постанови №523 від 06 березня 2025 року вбачається, що 09.10.2024 року під час дії особливого періоду було надіслано на адресу: АДРЕСА_2 , згідно даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, повістку поштовим звязком військовозобов?язаному ОСОБА_1 на підставі підпункту 2 пункту 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 № 560 та на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», від 01.05.2023 №255/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 05.02.2024 року № 50/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», від 23.07.2024 року №469/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» прибути на 11 год. 00 хв. «19» жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних в особливий період. Днем отримання повістки військовозобов?язаним ОСОБА_1 с відмітка проставлена у поштовому повідомлені, що підтверджується інформацією від поштового оператора. Отже, будучи належним чином оповіщеним військовозобов?язаний ОСОБА_1 не прибув у визначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даним фактом не прибуття він порушив вимоги абз. 7 ч. 3 ст. 22 цього Закону (у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобовязаний зявитися у зазначені у ній місце та строк) тобто він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII.

Так, згідно з частинами першою, другою та третьою статті 1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

На виконання вимог частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Враховуючи те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації, суд зазначає, що на момент притягнення позивача до адміністративного правопорушення діяв особливий період.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII.

Відповідно до абзацу 2 частини першої та частини третьої статті 22 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до абзацу 2 пункту 56 «Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом», затвердженого Постановою КМУ від 21 березня 2002 р. №352 оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за формою згідно з додатком 17.

Конкретні строки явки до призовних дільниць установлюються районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки в повістках за формою згідно з додатком 18, вручення яких проводиться через відповідні органи місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти, незалежно від підпорядкування і форми власності. Повістки громадянам можуть також вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Розпорядження керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки розсилається відповідним органам місцевого самоврядування, керівникам підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти.

Відповідно до пункту 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого Постановою КМУ від 23 лютого 2022 р. №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із пунктом 8 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» завданнями ТЦК та СП відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

На виконання пункту 9 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» ТЦК та СП відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Отже, саме на ТЦК та СП законодавцем покладено обов`язок здійснювати заходи оповіщення та призову громадян.

Згідно з абзацом 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII у разі отримання повістки про виклик до ТЦК та СП громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Судом встановлено, що фактичною підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, на підставі спірної постанови слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог абзацу сьомого частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підтримку та мобілізацію» у зв`язку з неприбуттям позивача 19.10.2024 року до РТЦК, у строк і місце, зазначені в повістці №474903, для уточнення даних.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 1статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведеного вбачається, що для кваліфікації дій за частиною третьою статті 210-1 КУпАП необхідним є встановлення кваліфікуючої ознаки правопорушення, тобто вчинення такого порушення особою в особливий період.

Положеннями статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Положеннями статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина перша статті 247 КУпАП).

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заперечується факт оповіщення його про необхідність прибуття 19 жовтня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому з метою повного та всебічного розгляду даної справи необхідним є з`ясування факту належного інформування позивача про обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних.

При цьому, відповідач наполягав на тому, що позивач був у встановленому законом порядку повідомлений про необхідність прибуття по повістці 19.10.2024 року, адже відповідна повістка повернулась з відміткою про не отримання «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі № 911/3142/19 висловив правову позицію про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце явки для уточнення даних, однак не з`явився, чим допустив порушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, а тому в цій частині постанова №523 є обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Згідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП - адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Частина 7 до ст. 38 КУпАП передбачає, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210 ,210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

За змістом статті 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення або день виявлення триваючого правопорушення.

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не містять визначення поняття «триваюче» правопорушення.

Разом із тим, у теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності.

В контексті правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, поведінка особи (в даному випадку - позивача) набуває протиправного характеру після нез`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, визначений у врученій повістці.

Як було встановлено судом, позивач зобов`язаний був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 - 19.10.2024 року на 11 год. 00 хв.

Саме неприбуття позивача у зазначені дату та час становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Отже, в даному випадку відсутні підстави для висновку, що вчинення позивачем правопорушення мало триваючий характер.

Таким чином, суд вважає, що у даному випадку строки притягнення його до адміністративної відповідальності необхідно обчислювати саме з моменту вчинення правопорушення.

Днем вчинення позивачем правопорушення є 19.10.2024 року, про вказану обставину було відомо посадовим особам відповідача, обов`язком яких є забезпечення здійснення контролю за прибуттям осіб за повістками, який вони могли і повинні були реалізувати.

Проте, відповідач самоусунувся від виконання покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення здійснення контролю за прибуттям позивача за повісткою та склав 27.02.2025 року протокол про адміністративне правопорушення за ч.3ст. 210-1 КУпАП.

Передбачений ч.7 ст.38 КУпАП трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення розпочав свій відлік з 19.10.2024 року та сплив 19.01.2025 року, у зв`язку з чим наявні підстави для висновку про прийняття 06.02.2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 спірної постанови поза межами строків, встановлених ст.38 КУпАП.

За приписами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказана норма Закону містить вичерпний перелік дій, які може вчинити суд при винесенні рішення. Тобто ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, змінити захід стягнення в межах санкції, передбаченої статтею, за якою кваліфіковано дії порушника, не змінюючи кваліфікацію, визначену постановою по справі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що оспорювана позивачем постанова винесена поза межами строків, встановлених ст.38 КУпАП, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та скасувати постанову № 523 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 06 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3ст.210-1 КУпАП в частині накладення адміністративного стягнення і закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України підлягають стягненню з ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 605 грн. 60 коп., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з розрахунку 50 %.

Керуючись ст.ст. 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 від 06 березня 2025 року №523 в частині накладення на ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП стягнення у вигляді 17000 гривень штрафу скасувати, провадження в справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_6 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 302 (триста дві) гривні 80 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його складення.

Інформація про сторін:

позивач ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_7 ; місцезнаходження АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Головуючий: суддя С.А.Шеремета