Справа № 440/4021/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 р. Справа № 440/4021/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі №440/4021/24

за позовом ОСОБА_1

до Управління з питань містобудування та архітектури

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління містобудування та архітектури Полтавської міської ради (далі за текстом також відповідач), у якому просив:

- визнати протиправними дії Управління містобудування та архітектури Полтавської міської ради щодо відмови у наданні будівельного паспорту від 08.02.2024 та повернення пакета документів, доданих до заяви ОСОБА_1 від 03.02.2024 щодо видачі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки площею 0,2996 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Управління містобудування та архітектури Полтавської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.02.2024 щодо видачі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки площею 0,2996 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Управління містобудування та архітектури Полтавської міської ради видати ОСОБА_1 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки площею 0,2996 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправність відмови відповідача в наданні будівельного паспорту, мотивованої тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0259 на АДРЕСА_1 потрапляє в межі території сільськогосподарського призначення (проектної) та вулично-дорожньої мережі (частина земельної ділянки потрапляє в межу червоних ліній АДРЕСА_1 ), як такої, що порушує право позивача на вільне розпорядження земельною ділянкою, яка знаходиться в його приватній власності.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 у справі № 440/4021/24 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 по справі № 440/4021/24, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що містобудівна документація на місцевому рівні розроблена з урахуванням громадських інтересів, є припущенням, оскільки жодних доказів того, що перед прийняттям рішення п`ятнадцятої сесії Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області сьомого скликання від 30.11.2017, яким затверджено генеральний план села Супрунівка, органом місцевого самоврядування було проведено громадські обговорення та вона розроблена з врахуванням громадських інтересів, матеріали справи не містять та судом у відповідача не витребовувалися. Тобто, на думку позивача, судом першої інстанції не було всебічно та повно досліджено всі обставини, що стосуються прийняття вказаного рішення Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області сьомого скликання від 30.11.2017.

Крім того, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель" № 711-ІХ від 17.06.2020 було внесено зміни до частини другої, четвертої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", з аналізу яких слідує, що якщо у власності чи користуванні особи є земельна ділянка, функціональне призначення якої в подальшому було змінено на таке, що не співвідноситься з його цільовим призначенням, то власник (користувач) земельної ділянки все одно цілком законно може використовувати її за встановленим раніше цільовим призначенням.

Також вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки обставинами щодо того, коли саме земельні ділянки (об`єднані в одну під кадастровим номером :01:002:0259) були передані у власність особі, у якої відповідно до договору купівлі-продажу від 11.05.2023, позивач придбав земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2996 га (кадастровий номер :01:002:0259) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності № 332015385, договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11.05.2023.

ОСОБА_1 звернувся до Управління містобудування та архітектури Полтавської міської ради із заявою на видачу будівельного паспорта від 03.02.2024, в якій просив видати будівельний паспорт забудови земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0259) за адресою: АДРЕСА_1 .

08.02.2024 Управління містобудування та архітектури Полтавської міської ради № А355877521 повідомило гр. ОСОБА_1 про відмову у наданні будівельного паспорта забудови земельної ділянки відповідно до пункту 2.4 Порядку у зв`язку з невідповідністю намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмовляючи позивачу в наданні будівельного паспорту у зв`язку із невідповідністю намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, відповідач діяв в межах чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 27 Закону №3038-УІ забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт).

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 500 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів.

За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі.

Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об`єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника.

Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок видачі будівельного паспорта визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Згідно з п.2.1 Порядку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011, № 103 (далі - Порядок № 103), будівельний паспорт видається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження заяви на видачу будівельного паспорта за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку, до якої додаються:

копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію, або заповіту, у разі якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, у разі якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту);

згода співвласника (співвласників) об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці (у разі здійснення реконструкції, капітального ремонту) (за умови перебування у спільній власності);

схема намірів забудови земельної ділянки (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо), за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку;

проектна документація (за наявності);

згода співвласника (співвласників) земельної ділянки на забудову (у разі розміщення нових об`єктів) (за умови перебування у спільній власності);

інформація про наявність у межах земельної ділянки режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини та обмеження у використанні земельної ділянки у разі здійснення нового будівництва об`єкта (за наявності).

Копії документів, що подаються для отримання будівельного паспорта, засвідчуються замовником (його представником).

Документи подаються уповноваженому органу з питань містобудування та архітектури з урахуванням вимог статті 26-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 року № 681:

1) в електронній формі через електронний кабінет Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (далі - електронний кабінет) або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом, користувачем якої є замовник та відповідний уповноважений орган з питань містобудування та архітектури;

2) у паперовій формі особисто замовником (у тому числі через центри надання адміністративних послуг) або поштовим відправленням з описом вкладення.

Пунктом 2.4 Порядку №103 передбачено, що пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури замовнику з таких підстав:

неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 цього розділу;

невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, будівельним нормам і правилам;

подання замовником заяви в довільній формі про відмову від отримання будівельного паспорта.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідач у листі повідомленні про відмову в наданні будівельного паспорта зазначив про невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0259 на АДРЕСА_1 потрапляє в межі території сільськогосподарського призначення (проектної) та вулично-дорожньої мережі (частина земельної ділянки потрапляє в межі червоних ліній вул. Пушкіна.

Згідно з витягом з Реєстру документів ЄДЕССБ цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0259 - Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до ч.2-4 ст. 24 Закону №3038-УІ зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення обмежень у використанні земель, а також припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій, а також не тягне за собою обов`язковості зміни виду цільового призначення земельної ділянки незалежно від того, чи належить цей вид до переліку видів цільового призначення, встановлення яких є можливим у межах такої зони.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Забудова земельної ділянки, на яку встановлено право земельного сервітуту для розгортання та експлуатації електронних комунікаційних мереж та/або їх інфраструктури (в частині будівництва зазначених об`єктів), здійснюється без зміни цільового призначення земельної ділянки.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні:

комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території;

генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території;

план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель";

детальний план території.

Обмеження щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам, визначені цією частиною, не поширюються на випадки:

розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи;

приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону;

надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

надання земельної ділянки для розміщення технічних засобів та/або споруд електронних комунікацій, лінійних об`єктів енергетичної та транспортної інфраструктури (доріг, мостів, естакад);

буріння, влаштування (облаштування) та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів;

будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів;

будівництва, експлуатації окремо розташованих захисних споруд цивільного захисту.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених абзацами сьомим - тринадцятим цієї частини, за відсутності принаймні одного виду містобудівної документації, визначеного абзацами другим - п`ятим цієї частини, не допускається, якщо земельна ділянка:

розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення);

віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земельних ділянок для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

Зміна цільового призначення земельної ділянки допускається виключно за умови дотримання правил співвідношення між новим видом цільового призначення земельної ділянки та видом функціонального призначення території, визначеного відповідною містобудівною документацією на місцевому рівні, крім випадків, визначених частиною третьою статті 20 Земельного кодексу України.

Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що рішенням П`ятнадцятої сесії Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області сьомого скликання від 30.11.2017 затверджено генеральний план села Супрунівка (а.с.30).

Відповідно до викопіювання з Генерального плану с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0259 на АДРЕСА_1 потрапляє в межі території сільськогосподарського призначення (проектної) та вулично-дорожньої мережі (частина земельної ділянки потрапляє в межу червоних ліній вул. Пушкіна) (а.с. 35).

Колегія суддів зауважує, що в силу ч.2 ст.2 КАС України будь-які рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.

Невиконання владним суб`єктом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акту індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів зазначає, що відповідач, приймаючи владне рішення про відмову у видачі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки площею 0,2996 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 не надав оцінки обставинам, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0259 є «Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» з урахуванням положень ч.2 ст. 24 Закону №3038-УІ.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В порушення приписів зазначеної норми, відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів невідповідності цільового призначення земельної ділянки належної на праві власності позивачу містобудівній документації з урахуванням того, що позивачем була придбана земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Отже, оскільки відповідачем не доведено наявність невідповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, то заява позивача про видачу будівельного паспорту підлягала розгляду по суті з урахуванням всіх фактичних обставин зазначених вище, відповідно до вимог діючого законодавства та як наслідок рішення про відмову у видачі будівельного паспорта та поверненню заяви ОСОБА_1 від 03.02.2024 є протиправним.

Так як судом встановлено протиправність відмови відповідача у наданні будівельного паспорту у зв`язку з не обґрунтованістю та не вмотивованістю, колегія суддів вважає що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання Управління містобудування та архітектури Полтавської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.02.2024 з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача надати позивачу будівельний паспорт, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню як передчасні, так як відповідачем прийнято оскаржуване рішення не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Х урахуванням вище зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини по справі і допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. (а.с.21), при зверненні з апеляційною скаргою 1453,44 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1776,43 грн, пропорційно відносно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 139, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року по справі №440/4021/24 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління містобудування та архітектури Полтавської міської ради щодо відмови у наданні будівельного паспорту від 08.02.2024 та повернення пакета документів, доданих до заяви ОСОБА_1 від 03.02.2024 щодо видачі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки площею 0,2996 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Управління містобудування та архітектури Полтавської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.02.2024 щодо видачі будівельного паспорту на забудову земельної ділянки площею 0,2996 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління містобудування та архітектури Полтавської міської ради (вул. Соборності, 36, м. Полтава, 36000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1776,43 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк