Справа № 947/35579/25
Суддя: Гниличенко М. В.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

___________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/947/271/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Гниличенко М.В.

за участю секретаря Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеса позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

19.09.2025 року позивач ОСОБА_1 , представником якого є адвокат Барвенко Я.В., через систему «Електронний суд» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2025 року адміністративну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Гниличенко М.В.

У наданому адміністративному позові позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та закрити провадження по справі. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити та подати висновок про повернення сплаченого адміністративного штрафу в розмірі 8500 грн. до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області. Стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 968,96 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 20000 грн.

Одночасно з позовом було подано клопотання про витребування доказів у вигляді належним чином завіреної копії постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1436 від 12 вересня 2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як вбачається з матеріалів справи позивач оскаржує постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка оскаржується згідно зі ст.ст.287-289 КУпАП.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП було винесено 12.09.2025 року, з адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду через систему «Електронний суд» 19.09.2025 року, тобто позивачем не було пропущено строк звернення до суду.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача вважає вищевказану постанову протиправною, складеною за відсутності події та складу адміністративного правопорушення з боку позивача, за відсутності та без надання відповідних доказів його вини, такою, що підлягає скасуванню та закриття провадження по справі.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 24.09.2025 року було прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито провадження по даній адміністративній справі, витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_4 копію постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та призначено справу до розгляду.

25.09.2025 року представником позивача адвокатом Барвенко Я.В. через систему «Електронний суд» було подано клопотання про долучення доказів, зокрема постанови ІНФОРМАЦІЯ_5 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП за № 1436 від 12.09.2025 року, копію вказаної постанови було видано позивачу 23.09.2025 року.

Учасники процесу належним чином повідомлялись про розгляд справи у відповідності до ст.ст.124-130 КАС України.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, в його інтересах з`явився адвокат Барвенко Я.В., який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету відповідача, користувачем якого він є, проте будучі обізнаним про розгляд справи, будь-яких заяв з процесуальних питань не подавав, причини неявки суду невідомі, правом на подання відзиву не скористався.

З урахуванням положень ч.1 ст.205 КАС України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, з`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлено наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до Протоколу № 1436 від 02.09.2025 року діловодом відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_4 старшим солдатом ОСОБА_2 військовозобов`язаного ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП, оскільки останній не повідомив відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку./а.с.11/

До протоколу було додано копія паспорту, копія військово-облікового документу, копія витягу з Резерву+, копія довідки про бронювання, копія довідки з місця роботи, копія довідки ВЛК.

Відповідним протоколом було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10.00год. 12 вересня 2025 року за адресою: м.Одеса, вул..Ак.Корольова 9, каб.301. Вказаний протокол був особисто підписаний ОСОБА_1

12 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , відносно ОСОБА_1 була винесена постанова № 1436 про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП./а.с.28/

У мотивувальній частини постанови зазначено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу восьмого частини третьої статті 1 Закону України «Про військовий облік і військову службу», частини другу статті 9 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», підпункт 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, а саме: особисто не повідомив персональні дані, передбачені пунктом 17-1 частини першої статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а саме: відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.

Вказану постанову було отримано позивачем 23.09.2025 року, про що він власноручно поставив підпис.

При цьому, представник позивача у судовому засіданні не заперечував, щодо підпису позивачем Протоколу від 02.09.2025 року, та Постанови від 12.09.2025 року, отриманої позивачем лише 23.09.2025 року, але зауважив про те, що реквізити для оплати штрафу було надано позивачу 12.09.2025 року разом з протоколом, вказаний штраф зі знижкою у 50 відсотків у розмірі 8500,00 грн. позивачем було сплачено. Про що свідчить копія квитанції № 51916680 від 12.09.2025 року, яку позивачем було додано до позову./а.с.17/

Відповідно до ч.3 ст.210 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, що тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері виконання військового обов`язку і несення військової служби. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні законодавства України про військовий обов`язок і військову службу, а саме, у порушенні правил військового обліку; не перебування на обліку за місцем проживання, роботи чи навчання; неприбуття на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасному поданні в обліковий орган відомостей про зміну свого місця проживання, освіти, місця роботи, посади; не оформлення військово-облікових документів; зміна місця проживання у воєнний час без дозволу ТЦК тощо.

Суд звертає увагу на те, що за Законом №3696-IX Територіальні центри комплектування звільнені від обов`язку складати протоколи за ст.ст. 210, 210-1 КУпАП. Це означає, що ТЦК має право одразу виносити постанову про накладення штрафу.

Зокрема, процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, зокрема про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку визначає Інструкція зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, затверджена Міністерством оборони України від 01 січня 2024 року № 3.

Отже, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Пунктом 2 Інструкції зазначено, що уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення (додаток 1), передбачені статтями 210, 210-1-1, 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Пунктом 3 Інструкції зазначено, що керівники відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки забезпечують здійснення уповноваженими посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки заходів, спрямованих на отримання персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови № 1436 від 12.09.2025 року жодним чином не перевірив та не довів неможливість отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних військовозобов`язаного шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Пунктом 6,8 Інструкції Розділу II зазначено, що до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол. Складений протокол та матеріали про адміністративне правопорушення формуються у справу про адміністративне правопорушення. При цьому, протокол та постанова ТЦК не можуть бути єдиними доказами притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено та підтверджено доказами, які є в матеріалах справи, наступне.

Як вбачається, із Протоколу № 1436 від 02.09.2025 року, складеного діловодом відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_4 старшим солдатом ОСОБА_2 , військовозобов`язаного ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП, оскільки останній не повідомив відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.

Проте, у вказаному протоколі зазначено, що до протоколу було додано копія паспорту ОСОБА_1 , копія військово-облікового документу, копія витягу з Резерву+, копія довідки про бронювання, копія довідки з місця роботи, копія довідки ВЛК. Суд вважає, що додані документи до протоколу дозволяли чітко встановити об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, з`ясувати подію, обставини справи та вину особи, яка притягується до адміністративній відповідальності.

Пунктом 9,10 Інструкції зазначено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення подаються уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол, керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для її розгляду у порядку, визначеному КУпАП. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

В обґрунтування позову представник позивача адвокат Барвенко Я.В. звертає увагу суду на той факт, що ОСОБА_1 без отримання повістки ІНФОРМАЦІЯ_3 на проходження ВЛК, у добровільному порядку з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 10.08.2025 року, отримав електронне направлення на проходження ВЛК та з 11.08.2025 року проходив ВЛК у КНП «Консультативно-діагностичний центр № 20» Одеської міської ради.

На підтвердження вказаних обставин було надано Пояснювальна записка голови ВЛК КНП «Консультативно-діагностичний центр № 20» Одеської міської ради від 15.09.2025 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 11.08.2025 року по 01.09.2025 року проходив медичний огляд. Проходження медичного огляду позивачем зафіксовано у картці обстеження та медичного огляду. Після вказаного медичного обстеження постанова ВЛК була передана ІНФОРМАЦІЯ_4 для внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів./а.с.15,16/

Судом було досліджено копію військово-облікового документа ОСОБА_1 із застосунку Резерв+, дата формування 12.09.2025 року. З якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , є військовозобов`язаним, має відстрочку у вигляді бронювання строком до 05.02.2026 року, військово-облікові дані уточнено вчасно, знаходиться в розшуку з 29.08.2025 року з підстав «не пройшов, (відмовився від проходження) ВЛК. При цьому вказано, що є придатним на підставі постанови ВЛК від 01.09.2025 року./а.с.12/

Представник позивача у судовому засіданні зазначає, що відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 своєчасно добровільно почав проходження ВЛК, пройшов повністю медобстеження, результати якого у вигляді постанови ВЛК надійшли до ІНФОРМАЦІЯ_4 та були внесені до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та на час винесення, як Протоколу № 1436 від 02.09.2025 року(у додатках якого була постанова ВЛК від 01.09.2025 року) так і постанови № 1436 від 12.09.2025 року вказані відомості були наявні в реєстрі (постанова ВЛК від 01.09.2025 року). Тобто, сторона відповідача була обізнана щодо проходження ОСОБА_1 медичного обстеження, так і наявності відстрочки у вигляді бронювання. Суд погоджується з вказаними поясненнями представника позивача.

Крім того, представник позивача звернув увагу суду, що виходячи із положень пунктів 7 та 7-1 частини першої статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до персональних даних належать: місце проживання та місце перебування; номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, та не передбачено обов`язку особи у разі зміни надавати відомості про проходження ВЛК.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Суд вважає, що відповідачем не було належним чином досліджено та не відображено в постанові конкретний факт порушення позивачем правил військового обліку, оскаржувана постанова не була своєчасно вручена позивачу та засобами поштового зв`язку не направлялась, була отримана позивачем 23.09.2025 року, після подання позову до суду. Сам лише факт складання постанови без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Виходячи із норм викладених в частині 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому саме суб`єкт владних повноважень несе тягар надання до суду всіх наявних доказів, і у випадку їх ненадання суд розглядає справу на підставі тих доказів і матеріалів які надані.

Суд наголошує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні відносно суб`єкта владних повноважень.

Дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд прийшов до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП не була доведена.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, усі сумніви повинні трактуватись на користь особи, що притягується до відповідальності.

Отже, враховуючи відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_7 оформити та подати висновок про повернення сплаченого адміністративного штрафу в розмірі 8500 грн., до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, суд відмовляє у її задоволенні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість. Відповідно до положень ст.304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

На підставі п.3 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03 вересня 2013 року «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій» повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до п. 5 Порядку № 787 від 03 вересня 2013 року повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Відповідач є контролюючим органом у розумінні положень п. 5 Порядку, оскільки саме на виконання його рішення (постанови) було сплачено штраф позивачем. Помилково сплачений адміністративний штраф може бути повернуто управлінням держказначейства у визначеному порядку лише на підставі висновку органу, який застосував адміністративне стягнення (штраф).

Як вже вище зазначалось, 12.09.2025 року позивачем ОСОБА_1 сплачено у добровільному порядку штраф у розмірі 8500 грн., що підтверджується квитанцією № 51916680 від 12.09.2025 року, тому внесений до бюджету позивачем штраф не є помилково чи надміру зарахованим, оскільки на час сплати штрафу юридична підстава для такого платежу існувала, постанова № 1436 від 12.09.2025 року не була скасована, тому у даному випадку застосуванню підлягають норми ст.1212 ЦК України.

Отже, суд зазначає, що після скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, останній має право звернутись до суду з позовом у порядку цивільного судочинства на підставі норм ст. 1212 ЦК України щодо стягнення суми перерахованих коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України).

Порядок № 787 від 03 вересня 2013 року застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих коштів до бюджету.

Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21.

Крім того, представник позивача у позові просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн., проте суд вважає вказану вимогу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано: ордер на надання правничої допомоги серії ВН №1579640 від 19.09.2025 року, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 15.01.2025 року; витяг з Договору № 16/09/25-2 від 16.09.2025 року про надання правової допомоги; Акт приймання-передачі наданих послуг від 18.09.2025 року; квитанція на оплату від 18.09.2025 року підписана адвокатом та клієнтом, засвідчена печаткою адвоката./а.с.18,19/

Відповідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 18.09.2025 року вбачається, що вартість послуги - аналіз доказів та первісна консультація складає 2000 грн., вартість підготовки адміністративного позову складає 14000 грн., вартість участі у судовому засіданні складає 4000 грн., загалом загальна вартість витрат на правову допомогу складає 20000 грн.

Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи №200/14113/18-а.

Відтак, виходячи з принципів розумності та справедливості, пропорційності, реальності адвокатських витрат, враховуючи співмірність, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, наявність проведення одного судового засідання, за відсутності відзиву необхідність подання заперечень на відзив, інших письмових пояснень або збору додаткових доказів, наявність практики по даній категорії справ, наявність кількості сторін у справі, відсутність третіх осіб та їх пояснень, тому суд вважає належним і достатнім способом відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу є стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 8000,00 грн. понесених витрат. В решті вимог позову слід відмовити.

Проте, на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн./а.с.20/

Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 13, 14, 72-77, 94, 241 246, 250, 255, 293, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 полковника ОСОБА_4 від 12 вересня 2025 року № 1436 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000,00 гривень скасувати, та провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у відшкодування витрат зі сплати судового збору 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

В решті вимог позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.10.2025 року.

Суддя М. В. Гниличенко