Справа № 380/19785/25
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

06 жовтня 2025 рокусправа № 380/19785/25
місто Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Гулик А.Г., перевіривши матеріали скарги-заяви ОСОБА_1 про відкриття провадження та призначення справи до розгляду за позовом від 10.03.2025 до Шептицького ДВС

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла скарга-заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , у якій просить суд:

- відкрити провадження та призначити до розгляду справу за позовом від 10.03.2025 до Шептицького ДВС ВП №61293359.

Відповідно до вимог статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви у тому числі з`ясовує, чи:

- відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 вказаного Кодексу;

- позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

- немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених вказаним Кодексом.

Суддя встановив, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161 КАС України.

Пункт 8 частини першої статті 4 КАС України визначає, що позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Як визначає частина друга статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до згаданого Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Частина друга статті 160 КАС України визначає, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Отже, позивач може звернутись до суду у порядку позовного провадження лише у формі позовної заяви.

Суддя встановив, що позивач звернувся до суду у формі скарги-заяви, а не позовної заяви відповідно до згаданих положень КАС України.

Тому з метою реалізації права на судовий захист, позивачу необхідно звернутись до суду у формі саме позовної заяви.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві зазначається повне найменування (для юридичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. Проте у скарзі-заяві ОСОБА_1 не визначила відповідача у справі та не зазначила всі необхідні дані.

Суд також зазначає, що відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Проте, у скарзі-заяві ОСОБА_1 відсутні як зміст позовних вимог, так і виклад обставин, якими вона обґрунтовує позовні вимоги.

Пункт 7 частини п`ятої статті 160 КАС України визначає, що у позовній заяві зазначаються відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися. Проте, у скарзі-заяві ОСОБА_1 такі відомості не зазначені.

Пункт 9 частини п`ятої статті 160 КАС України визначає, що у позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача. Проте, у скарзі-заяві ОСОБА_1 таке обґрунтування не зазначене.

Пункт 11 частини п`ятої статті 160 КАС України визначає, що у позовній заяві зазначається власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Проте, у скарзі-заяві ОСОБА_1 такі відомості відсутні.

Суддя також зазначає, що частина третя статті 161 КАС України визначає, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028 гривні.

Отже, за вимогу майнового характеру позивач повинен заплатити судовий збір у розмірі 2311,13грн (231113,19 грн * 0,01).

До позовної заяви позивач долучив квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2311,13 грн.

Проте, відповідно до довідки від 01.10.2025, складеною канцелярією суду, при внесенні даних стосовно сплати судового збору за подання позовної заяви у справі №380/19785/25, за позовом ОСОБА_1 «Діловодство спеціалізованого суду» надано інформацію про те, що «Номер платіжного документу вже внесений до бази даних», Список справ, № справи 380/15317/25, суддя Гулик Андрій Григорович.

Отже, позивач судовий збір за подання позовної заяви у справі №380/19785/25 не сплатив.

У зв`язку з цим, позивачу необхідно сплаити судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2311,13грн.

Інформацію про платіжні реквізити для перерахування судового збору за подання адміністративного позову до Львівського окружного адміністративного суду можна довідатися, зокрема, на офіційному сайті суду (https://adm.lv.court.gov.ua) в розділі Судовий збір.

У контексті своєчасності звернення позивача до суду, суддя зазначає таке.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого згаданим Кодексом або іншими законами. Частина друга статті 122 КАС України визначає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи згаданим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Стаття 287 КАС України визначає особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

Так пункт 1 частини другої статті 287 КАС України визначає спеціальний строк звернення до суду протягом десяти днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до суду з позовом про оскарження постанов державного виконавця у справі становить десять днів з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суддя встановив, що постанову Шептицького ДВС позивач отримав 26.02.2025.

Звернувшись з позовом до суду 01.10.2025, позивач пропустив визначений пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України десятиденний строк звернення до суду.

ОСОБА_1 у скарзі-заяві зазначає, що строк на звернення до адміністративного суду пропущено з поважних причин, з посиланням на процесуальні документи у справах №380/15317/25, №380/8582/25, №380/4582/25.

Суд, оцінюючи поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, викладених у скарзі-заяві, зазначає таке.

Повернення позовної заяви через недоліки в її оформленні не є поважною причиною пропуску такого строку. Однак, вирішуючи питання про поважність наведених позивачем причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої позовної заяви, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду. Невідкладне повторне подання належним чином оформленої позовної заяви після її повернення, свідчить про добросовісну поведінку. У цьому контексті суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.04.2020 № справа 460/2864/18.

Суд враховує те, що з моменту отримання 16.04.2025 ухвали про повернення позовної заяви від 07.04.2025, позивач повторно подав позов лише 26.04.2025, тобто через 10 днів, що дорівнює строку зверненню з позовом у такій категорії спорів. Після повернення позовної заяви відповідно до ухвали від 19.05.2025, позивач повторно подав позов лише 28.07.2025, тобто більш ніж через місяць. Також після повернення позовної заяви відповідно до ухвали суду від 04.09.2025, позивач повторно подав позов лише 01.10.2025, тобто більш ніж 10 днів, визначеного строку зверненню з позовом у такій категорії спорів, без обґрунтування тривалого зволікання з поданням позову, враховуючи те, що усунення недоліків не потребувало значних затрат часу.

Окрім цього, як вже зазначав суд, загальновідомою є презумпцію знання законодавства (ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), за змістом якої кожен вважається таким, що знає закони.

Позивач посилається на помилковість висновків суду, викладених у процесуальних документах у справах №380/15317/25, №380/8582/25, №380/4582/25.

Суд вказує на те, що такі доводи можуть слугувати підставою для оскарження згаданих судових рішень у апеляційному порядку, а не підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Суд наголошує на тому, що зазначені судові рішення позивач не оскаржував у визначеному законом порядку, такі набрали законної сили, що, у свою чергу, спростовує твердження позивача про їхню помилковість.

При цьому, причини та обставини, які б дійсно перешкоджали позивачу звернутись до суду з позовом саме в цей період, не зазначені.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ останній, оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду враховує:

1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4)перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи Бочан проти України, Смірнова проти України, Федіна проти України, Матіка проти Румунії та інші).

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Суд зауважує, що, застосовуючи процедурні правила, варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи Волчлі проти Франції, ТОВ Фріда проти України).

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Отже, суд, враховуючи пасивний характер поведінки позивача, відсутність будь-яких об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідним позовом, тривалість пропущеного строку та недоведеність добросовісності дій позивача, спрямованих на звернення до суду у встановлені законом строки, дійшов висновку, що останній не навів поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом.

З таких підстав, суд вважає, що у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку необхідно відмовити повністю, причини пропуску строку звернення до суду визнати неповажними.

Відповідно до частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Отже, позивачу необхідно надати клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом з обґрунтуванням причин пропуску строку звернення та доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Згідно з вимогами частин першої, другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 вказаного Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 161, 169, 248, 256 КАС України, суддя

у х в а л и в :

залишити без руху позовну скаргу - заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження та призначення справи до розгляду за позовом від 10.03.2025 до Шептицького ДВС.

Визначити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду позовної заяви відповідно до вимог, визначених статтями 160, 161 КАС України, із зазначенням:

- відповідача у справі, його місцезнаходження, ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомих номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти, відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету;

- змісту позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

- відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- обґрунтування порушення оскарженим рішенням відповідача прав, свобод, інтересів позивача;

- власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- платіжного документа про сплату судового збору у розмірі 2311,13 грн або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу суду може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Суддя Гулик Андрій Григорович