Справа № 480/5156/24
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №480/5156/24
Для цілей цієї окремої думки насамперед потрібно викласти приводи та підстави звернення МО України до суду касаційної інстанції, фактичні передумови, нормативну базу спору, правові висновки оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій, правничу позицію та аргументацію колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за наслідками перевірки доводів касаційної скарги. Не зайвим буде викласти коротко історію перебігу процесуальний дій, рішень, які передували і зрештою спричинили появу цієї окремої думки.
Так от, свого часу ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення МО України, оформлене в пункті 33 витягу з протоколу від 15 березня 2024 року № 5/в, затвердженого заступником Міністра оборони України 18 березня 2024 року, про відмову призначити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби;
- зобов`язати МО України призначити та виплатити ОСОБА_1 як особі з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 21 листопада 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2025 року, позовні вимоги задовольнив частково.
- скасував пункт 33 протокольного рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 березня 2024 року № 5/в, про відмову призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як особі з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби;
- зобов`язав МО України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 вересня 2023 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
МО України не погодилося з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і подало касаційну скаргу, в якій просило їх скасувати.
Серед іншого, скаржник не заперечував, що звертається до Суду з касаційною скаргою несвоєчасно, через що й клопотав про поновлення строку на касаційне оскарження. Пояснював, що пропуск строку стався з поважних причин. 11 липня 2025 року, тобто з дотриманням встановленого процесуальним законом тридцятиденного строку, МО України раз подавало касаційну скаргу на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2025 року.
Верховний Суд ухвалою від 22 липня 2025 року повернув цю касаційну скаргу її автору з підстав невідповідності вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Щодо цього Суд у в ухвалі від 22 липня 2025 року зазначив, що скаржник не виклав в касаційній скарзі передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. Цю ухвалу МО України отримало 22 липня 2025 року і 05 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» подало нову касаційну скаргу.
У відображеному в тексті нової касаційної скарги клопотанні про поновлення строку автор скарги звертав увагу на продемонстроване МО України добросовісне ставлення до реалізації права на касаційне оскарження, на невеликий відтинок строку, який минув від дати поданої своєчасно первинної касаційної скарги до цієї, нової касаційної скарги, та з посиланням на прописані в Основному Законі та КАС України гарантії забезпечення права на касаційне оскарження, на сталу практику Європейського суду з прав людини просив визнати описані обставини поважними причинами для поновлення строку на касаційне оскарження.
Верховний Суд названі в новій касаційній скарзі МО України причини пропуску строку визнав неповажними і ухвалою від 18 серпня 2025 року залишив касаційну скаргу без руху з наданням скаржнику десятиденного строку для усунення недоліків касаційної скарги. Скаржник мав назвати інші підстави або доповнити значеннєві властивості зазначених підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
28 серпня 2025 року МО України засобами поштового зв`язку подало заяву про усунення недоліків (вад) касаційної скарги, яку Верховний Суд отримав та зареєстрував 29 серпня 2025 року.
Скаржник покликався на те, що своєчасно подав [первинну] касаційну скаргу на оскаржені рішення судів попередніх інстанцій. Подання нової касаційної скарги поза загальним тридцятиденним строком на касаційне оскарження не вважає таким, що відбулося несвоєчасно, оскільки повторне подання скарги було зумовлене виконанням приписів ухвали Верховного Суду від 22 липня 2025 року про повернення касаційної скарги. Щодо цього зазначав, що на виконання вимог пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України МО України у новій касаційній скарзі мало відобразити передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку, які не були викладені в первинній скарзі; до того ж, Верховний Суд не заборонив подати повторну касаційну скаргу на загальних підставах. Зрештою, підсумував, що всі ці обставини є такими, аби їх визнати поважними причинами для поновлення строку на касаційне оскарження.
Верховний Суд розглянув наведені скаржником причини пропуску строку звернення до суду і дійшов висновку, що нема підстав для визнання їх поважними й поновлення цього строку і за наслідками перевірки касаційної скарги МО України постановив 23 вересня 2025 року ухвалу, якою у задоволенні клопотання МО України про поновлення строку звернення до суду відмовив та, зрештою, відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою МО України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до МО України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
Верховний Суд, коли ухвалював таке рішення, виходив з того, що причиною пропуску строку касаційного оскарження є недотримання МО України вимог КАС України при поданні первинної касаційної скарги (зокрема, щодо її змісту в частині наведення підстав касаційного оскарження та їх обґрунтування в розумінні процесуальних норм частини четвертої статті 328 КАС України), що мало наслідком її повернення. Верховний Суд звернув увагу на те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними. Зміст наведених обставин, їх фактична та правова природа надали Суду привід вважати, що оскільки підстав для визнання пропуску строку касаційного оскарження з поважних причин скаржник не пред`явив, тому не має підстав задовольняти клопотання МО України про поновлення пропущеного строку на звернення до суду.
На жаль, з окремими мотивами ухвали Верховного Суду від 23 вересня 2025 року не можу погодитися і тому, керуючись частиною третьою статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважаю за необхідне висловити окрему думку.
Загалом я поділяю підхід колегії суддів, яка ухвалила рішення про відмову у відкритті касаційного провадження у цій справі стосовно того, які обставини повинні визнаватися поважними причинами пропуску строку звернення до суду, зокрема, що такими обставинами мають визнаватися ті, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Не маю я й кардинальних застережень стосовно того, що обставини подібні за зовнішнім виглядом до тих, які на стадії вирішення питання про відкриття касаційного оскарження у цій справі, можуть у певному контексті перебігу дій визнані неповажними причинами пропуску строку звернення до суду. Але знов-таки, для такого визнання мають існувати конкретні, об`єктивні, дієві, значеннєві передумови.
На мій погляд, у цій справі більшість колегії суддів надмірно вимогливо поставилася до оцінки конкретних обставин пропуску строку на касаційне оскарження, які скаржник - МО України просив визнати поважними, а звідси - не побачила в них властивостей, які дозволяти в рамках конкретної описаної правничої ситуації визнати їх поважними причинами для поновлення МО України процесуального строку на касаційне оскарження.
Вважаю, що матеріали касаційної скарги в певній мірі містять пояснення та відомості, які більшість судів фактично залишила поза увагою, зокрема на ті з них, які мають юридичне значення для визначення того, чи з дотриманням строків відбулося касаційне оскарження. Гадаю, що названі скаржником та наявні в матеріалах касаційної скарги відомості уможливлювали ухвалення рішення про поновлення строків на касаційне оскарження.
МО України з касаційною скаргою про перегляд рішень судів попередніх інстанцій у цій справі зверталося раніше і подало скаргу вчасно, в межах процесуальних строків, але таке подання не зовсім відповідало вимогам процесуального закону щодо форми, підстав та порядку звернення зі скаргою до суду касаційної інстанції. Після повернення первинної касаційної скарги і роз`яснення права на повторне подання касаційної скарги на загальних підставах, МО України без надмірного зволікання, відразу подало нову касаційну скаргу.
Суд в ухвалі від 23 вересня 2025 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою МО України не надав значення тому, що повторне подання касаційної скарги відбулося впродовж строку, який за розміром є значно меншим від встановленого законом загального тридцятиденного строку на подання касаційної скарги, і який потенційно (ймовірно) міг би бути визнаний дотриманим, якщо би судове рішення про повернення касаційної скарги, приміром, відбулося раніше і дозволяло би трактувати подання (нової) касаційної скарги у межах строку оскарження.
Отож, наведені в окресленій правничій ситуації обставини є такими, що з огляду на їхній обсяг, зміст, характер та юридичне значення, надають потенційну можливість сприйняти як поважні причини пропуску строку та визнати їх підставами для поновлення строку на касаційне оскарження.
Підсумовуючи, на моє переконання, у цій справі Верховний Суд мав би зважити на той факт, що скаржник усунув вади (недоліки) скарги, які були встановлені ухвалою про залишення касаційної скарги без руху, і зрештою можна було причини пропуску строку визнати поважними, поновити такий строк та відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою МО України.
Суддя Верховного Суду М. І. Гриців