Справа № 360/1896/25
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

06 жовтня 2025 року м. ДніпроСправа № 360/1896/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши матеріали позовної заяви адвоката Воронка Віталія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2025 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Воронка Віталія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за безпосередню участь в воєнних конфліктах з розрахунку 30 000 гривень за повний місяць за період з березня 2022 року по січень 2023 року включно;

зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагорода за безпосередню участь в воєнних конфліктах з розрахунку 30 000 гривень за повний місяць за період з березня 2022 року по січень 2023 року включно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . На початку повномасштабного вторгнення позивач перебувала в місці постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 - АДРЕСА_1 .

На початку квітня 2022 року (приблизно 06.04.2022) позивач захворіла та її в тяжкому стані доставили до м. Дніпро. У перыод з 11.04.2022 по 13.09.2022 позивач проходила лікування, під час якого перенесла операцію та в подальшому тривалий час відновлювалася і проходила реабілітацію.

20.09.2022 позивач повернулася (прибула) на територію табірного збору військової частини НОМЕР_1 , в АДРЕСА_2 , де почала виконувати обовязки військової служби. Натомість, позивачу стало відомо, що відносно неї Слідчим відділом Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області відкрито кримінальне провадження № 0000227 від 22.04.2022, за попередньою кваліфікацією ч. 4 ст. 408 КК України (дезертирство). Також, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань у м. Краматорську проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000531 від 26.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби).

Обидва кримінальних провадження були закриті: постановою від 12.07.2023 кримінальне провадження № 0000227 від 22.04.2022, за ч. 4 ст. 408 КК України (дезертирство); постановою від 28.06.2023 кримінальне провадження № 0000531 від 26.10.2022, за ч. 5 ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби).

В подальшому у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2023, № 207, ОСОБА_1 було поновлено військову службу та дію контракту та призначено на посаду сержанта 7 запасної роти військової частини НОМЕР_1 . Також згідно зазначеного вище наказу № 207 від 26.07.2023 позивачу було поновлено виплату грошового забезпечення з 03 березня 2022 р.

Позивачем було отримано грошове забезпечення, однак без нарахування додаткової грошової винагороди за безпосередню участь в воєнних конфліктах з розрахунку 30 000 гривень за повний місяць за період з березня 2022 року по січень 2023 року включно.

З приводу не нарахування та невиплати додаткової грошової винагороди позивач зверталась з відповідними рапортами до відповідача, а також на гарячу лінію Міністерства оборони України. Однак такі дії результату не принесли, внаслідок чого позивач звернулась за правничою допомогою до адвоката.

26.08.2025 адвокатом було спрямовано заяву до ВЧ НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за безпосередню участь в воєнних конфліктах з розрахунку 30 000 гривень за повний місяць за період з березня 2022 року по січень 2023 року включно, на яку отримана письмова відповідь від 30.08.2025 про відмову у здійсненні виплати. Зазначені обставини змусили позивача звернутися до суду з цим позовом.

Розглянувши матеріали позову, суд дійшов такого.

За приписами пунктів 3, 5 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, у зв`язку з чим вона має бути залишена без руху з таких підстав.

Згідно із частиною четвертою статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивачем до позовної заяви не долучено копії паспорта громадянина України.

Так, згідно із частиною першою статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 26 Кодексу адміністративного судочинства України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що КАС України встановлює декілька видів територіальної підсудності, в тому числі: загальну (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача) та альтернативну (за вибором позивача).

Тобто, якщо предметом адміністративної справи є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.

Отже позивачу, в порядку усунення недоліків позовної заяви, потрібно надати копію паспорта громадянина України із доказами зареєстрованого місця проживання або копію паспорту громадянина України у вигляді ІD-картки та довідку про місце реєстрації (витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання).

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина шоста статті 161 КАС України).

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Відповідно до правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 27 квітня 2023 року у справі № 300/4201/22 та від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому до вимог щодо заробітної плати, які виникли до 19 липня 2022 року, відповідно до правового висновку, наведеного у пунктах 29, 33 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 300/4201/22, а також у пунктах 21-22 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, має бути застосована частина друга статті 233 КЗпП у редакції, чинній до 19 липня 2022 року.

Починаючи з 19 липня 2022 року, - дня набрання чинності Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, яким частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у новій редакції, законодавчо визначений тримісячний строк звернення до суду.

Водночас, відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з наступними змінами) карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19) було встановлено з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у пункті 65 постанови від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 зазначено, що, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, Судова палата дійшла таких висновків:

якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»);

з урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року.

З позовної заяви вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2023 № 207, ОСОБА_1 поновлено військову службу та дію контракту, призначено на посаду сержанта 7 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , а також поновлено виплату грошового забезпечення з 03 березня 2022 року.

Як зауважує позивач, грошове забезпечення їй було виплачено, проте не нарахована додаткова грошова винагорода за безпосередню участь в воєнних конфліктах з розрахунку 30 000 гривень за повний місяць за період з березня 2022 року по січень 2023 року включно.

Отже, про своє порушене право позивач дізналась в серпні 2023 року після отримання поновленого грошового забезпечення.

Доказів звільнення позивача з війькової служби матеріали позовної заяви не містять.

При цьому, позивачем заявлено вимоги щодо не нарахування та невиплати додаткової грошової винагороди за безпосередню участь в воєнних конфліктах з розрахунку 30 000 гривень за повний місяць за період з березня 2022 року по січень 2023 року включно. Однак до суду цей позов подано 29.09.2025.

Враховуючи вказані вище положення статті 233 КЗпП України, судом встановлено, що строк звернення по вимогам за період з 19.07.2022 по 31.01.2023 позивачем пропущений, так як на них поширюються положення частини першої статті 233 КЗпП України в новій редакції - три місяці з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, останнім днем для подачі позову за цими вимогами є 01.10.2023.

Таким чином, звертаючись з даним позовом до суду лише 29.09.2025, позивачем пропущено строк звернення, передбачений частиною першою статті 233 КЗпП України.

Суд зазначає, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалах від 02.03.2020 у справі № 420/4352/19, від 13.04.2020 у справі № 520/11334/18, від 17.09.2020 у справі № 186/1881/19, від 06.11.2020 у справі № 826/14116/18 та інших.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилами, визначеними частиною першою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, в порядку усунення вказаного недоліку, позивачу необхідно надати належним чином обґрунтовану заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вимогами за період з 19.07.2022 по 31.01.2023, із зазначенням підстав, що можуть свідчити про поважність пропуску такого строку, з підтверджуючими відповідні обставини доказами.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява подана без додержання вимоги ст. ст. 160, 161 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Воронка Віталія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом 10-ти (десяти) календарних днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» зі скріпленням електронним підписом учасника справи (його представника) або шляхом надіслання поштовим зв`язком на тимчасову адресу для листування Луганського окружного адміністративного суду: вул. Будівельників, буд. 28, м. Дніпро, 49089, абонентська скринька 4585, копії паспорта громадянина України, де зазначено зареєстроване місце проживання або копії паспорта громадянина України у вигляді ІD-картки із довідкою про місце реєстрації (витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання) та заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 31 січня 2023 року із зазначенням підстав для поновлення строку разом з доказами поважності причин його пропуску.

В разі неусунення вказаних недоліків у встановлений термін позовну заяву буде повернуто позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

СуддяК.Є. Петросян