Справа № 600/1678/25-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/1678/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григораша В.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Голубова Н.Л.,

представника позивача не з`явився,

представника відповідача Калініченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Фодчук Оксана Василівна до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2025 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах якої звернувся адвокат Фодчук Оксана Василівна до Головного управління ДПС у Чернівецькій області з такими позовними вимогами:

визнати протиправними та скасувати винесені Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області податкове повідомлення-рішення від 30.08.2024 №00000/10269/Ж10/24-13-24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в розмірі 890885,63 грн, в т.ч., основний платіж - 712708,50 грн., штрафна (фінансова) санкція (штраф) - 178177,13 грн;

визнати протиправними та скасувати винесені Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області податкове повідомлення-рішення від 30.08.2024 №00000/10270/Ж10/24-13-24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 74240,46 грн., в т.ч., основний платіж - 59392,37 грн., штрафна (фінансова) санкція (штраф) - 14848,09 грн;

визнати протиправними та скасувати винесені Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області податкове повідомлення-рішення від 30.08.2024 №00000/10271/Ж10/24-13-24-04, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в розмірі 7100,00 грн;

визнати протиправними та скасувати винесені Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області податкове повідомлення-рішення від 30.08.2024 №00000/10283/Ж10/24-13-24-04, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в розмірі 340,00 грн.

В обґрунтування поданого позову, вказувала про порушення податковим органом процедури проведення документальної невиїзної перевірки, за результатом якої прийняті оскаржувані рішення, зокрема, контролюючий орган не надав належних доказів направлення позивачу наказу на проведення перевірки, повідомлення про дату та час перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Контролюючий орган в акті перевірки не посилався на документи, які б підтверджували факт направлення наказу та службового посвідчення уповноваженої особи. Також зазначала, що відповідач при нарахуванні податків керувався виключно відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів, листом від 09.02.2024 № 20.1.0.0.0/7-240125/ НОМЕР_1 АТ КБ "Приват Банк". Жодних первинних документів, які б підтверджували розмір основного боргу (кредитний договір, іпотечний договір, детальний його розрахунок, виписка з рахунку тощо), доказів здійснення прощення боргу, як-от: рішення договору; докази повідомлення боржника про прощення боргу (повідомлення, докази його направлення та отримання позивачем) податковий орган у банку не запитував та на такі документи в акті перевірки не посилався.

Окрім того, контролюючим органом не вжито заходів для перевірки отриманої ним інформації, що міститься в базі даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС, зокрема, стосовно здійснених банком операцій з анулювання (прощення) заборгованості, стану розрахунків за договором, наявність забезпечень кредитного договору, інших даних, що впливають на визначення податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, зокрема, чи прощено борг банком за власним рішенням чи шляхом укладення додаткової угоди, чи передбачають умови додаткової угоди чітке рішення банку щодо прощення основної суми заборгованості безумовно, які умови такої додаткової угоди; чи мало місце передача боржником відступного у спірних правовідносинах, що має наслідком припинення, а не прощення боргу.

Також відсутні відомості щодо врахування/не врахування курсової різниці, яка виникла у зв`язку із прощенням боргу, оскільки з акту перевірки вбачається, що борг було прощено у гривні, а валютою кредиту був Долар США. З огляду на викладене, просив суд скасувати прийняті податкові повідомлення рішення.

Ухвалою суду від 02.05.2025 задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду та поновлено строк звернення до адміністративного суду. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими статтями 257-263 КАС України.

Ухвалою суду від 05.05.2025 виправлено описку допущену у п.4 резолютивної частини ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.05.2025 та зазначено "4.Призначити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 10:00 год. 03.06.2025.

Не погоджуючись із позовними вимогами, 14.05.2025 відповідачем подано до суд відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зокрема, відповідач вказував про дотримання ним вимог податкового законодавства при призначенні та проведенні документальної позапланової невиїзної перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів платника податків ОСОБА_1 .

Відповідач наголошував, що нарахування ним податку на дохід, отриманий як додаткове благо, що відповідно до нормативно-правових приписів частини "д" підпункту 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України вважається загальним місячним (річним) оподаткованим доходом платника податку, відбувалося на підставі наданої АТ КБ "Приват Банк" відповіді від 09.02.2024 №20.1.0.0.0/7-24012/39619, якою підтверджено виплату доходу на користь ОСОБА_1 у вигляді анульованої основної суми боргу, що відображено в додатку 4ДФ "Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору" до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І квартал 2023 року (січень) із зазначенням грошових сум у національній валюті України - гривні.

На думку податкового органу, AT КБ "Приват Банк" було виконано юридичний обов`язок щодо повідомлення платника податків - боржника ОСОБА_1 про анулювання (прощення) боргу та включення суми прощеного (анульованого) основного боргу до додатку 4ДФ "Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору" до Податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку а також сум нарахованого єдиного внеску за підсумками звітного періоду в якому такий борг було прощено.

З огляду на викладене, податковий орган просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 19.05.2025 у задоволенні заяви про залучення АТ КБ "ПриватБанк" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - відмовлено.

03.06.2025 судове засідання по справі відкладено на 10.06.2025.

В судовому засіданні 10.06.2025 суд ухвалив перейти до розгляду справи в загальному позовному провадженні, оголошено перерву до 24.06.2025.

В підготовчому судовому судовому засіданні, ухвалою суду від 24.06.2025 витребувано від АТ КБ "Приватбанк" Додаткову угоду №1 від 24.01.2023 року до кредитного договору E/V06280 від 24-02-2006 та Додаткову угоду №1 від 24.01.2023 року до кредитного договору E/V07869 від 25.04.2007, а також докази щодо повідомлення ОСОБА_1 про необхідність самостійної сплати податку та включення відповідних відомостей до річної податкової декларації.

У встановлений судом строк, від АТ КБ "Приватбанк" надійшли витребуванні ухвалою суду від 24.06.2025 докази.

В підготовчому судовому засіданні, призначеному на 24.06.2025, усною ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 22.07.2025.

22.07.2025 за клопотання представника позивача відкладено розгляд справи на 09.09.2025.

08.09.2025 представник позивача подав до суду додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 09.09.2025 представник позивача у вступній промові підтримав заявлені позовні вимоги, з посиланням на обставини, що викладені у заявах по суті спору.

Представник відповідача у вступній промові заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, з посиланням на обставини, що викладені у заявах по суті спору.

09.09.2025 в судовому засіданні оголошено перерву до 16.09.2025 12:00 год.

В судовому засіданні призначеному на 16.09.2025, заслухавши вступні промови учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, після судових дебатів, суд ухвалив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та, зважаючи на складність справи, повідомлено про те, що вступна та резолютивна частини рішення буде проголошена 25.09.2025 о 09:30 год.

В судове засідання 25.09.2025 представник позивача не з`явився, проте подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи та про розгляд справи без його участі.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає проголошенню судового рішення, то судом проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення за його відсутності.

Заслухавши вступні промови учасників справи, що прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

Платник податків - фізична особа ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

На підставі п.п 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.2 п.78.1, п.78.4 ст.78, п.79.1 ст.79, п.82.2 ст.82, п.п.69.35-1 п.69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, наказу Головного управління Чернівецькій області №887-п від 03.06.2024 посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи НОМЕР_2 ) за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, за результатами якої 05.08.2024 складено акт перевірки №8956/Ж5/24-13-24-04/.

Під час перевірки виявлені наступні порушення:

- підпункт 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункт 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункт "в" пункту 176.1 статті 176, пункт 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за результатами звітного (податкового) 2023 року.

- пункт 36.1 статті 36, підпункт 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункт 163.1.1 пункту163.1 статті 163, підпункт "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункт 168.1.3 пункту 168.1, підпункт 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України, а саме: заниження за звітний (податковий) 2023 рік оподатковуваного доходу, отриманого у вигляді додаткового блага на суму 3959491,65 грн, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 на суму 712708,50 грн.

- пункт 36.1 статті 36, підпункт 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункт "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункт 168.1.3 пункту 168.1 підпункт 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункти 1.2, 1.4, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, а саме: заниження за звітний (податковий) 2023 рік оподатковуваного доходу, отриманого у вигляді додаткового блага на суму 3959491,65 грн, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 на суму 59392,37 грн;

- підпункт 16.1.7 пункту 16.1 статті 16, підпункт 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, підпункт 20.1.14 пункту 20.1 статті 20, підпункт 73.3.3 пункту 73.3, статті 73 Податкового кодексу України, а саме: ненадання інформації, визначеної в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження.

На підставі виявлених порушень, відповідачем 30.08.2024 винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- №00000/10269/Ж10/24-13-24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 890885,63 грн, в тому числі основний платеж - 712708,50 грн., штрафна (фінансова) санкція (штраф) - 178177,13 грн;

- №00000/10270/Ж10/24-13-24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 74240,46 грн., в тому числі основний платіж 59392,37 грн., штрафна (фінансова) санкція (штраф) - 14848,09 грн;

- №00000/10283/Ж10/24-13-24-04, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 340,00 грн;

- №00000/10271/Ж10/24-13-24-04, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в розмірі 7100,00 грн.

Вважаючи прийняті податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України).

Цим Кодексом передбачені функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 1.1 статті 1 ПК України).

Зокрема, підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Приписами підпункту 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений статтею 78 ПК України.

З наказу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 03.06.2024 №887-п вбачається, що документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 призначена на підставі п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України, згідно якого документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до п. 39.4 ст. 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом.

З обставин справи вбачається, що призначення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 було обумовлено наявністю інформації про отримання останньою доходів, які підлягають включенню до загального місячного (річного) оподаткування доходу та відображенню платником податків в річній декларації про майновий стан і доходи.

Так, під час перевірки встановлено, що платником податку ОСОБА_1 не було подано до контролюючого органу податкової декларації про майновий стан і доходи за результатами звітного (податкового) 2023 року, що призвело до заниження за період, що перевірявся, суми отриманого доходу, який не включаються до загального річного оподатковуваного доходу у сумі 5212964,90 грн.

Враховуючи викладене та зважаючи на не заперечення позивачем указаних обставин і, фактично, не наведення ним доводів щодо незаконності призначення документальної позапланової невиїзної перевірки, суд приходить до висновку про правомірність дій податкового органу щодо призначення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 .

Щодо доводів позивача про порушення процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, суд зазначає наступне.

Так, особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені ст.79 ПК України.

Зокрема, згідно п.79.1-79.3 ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених ст.77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Статтею 42 ПК України визначено порядок листування платників податків та контролюючих органів.

Згідно пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

На вимогу платника податків, який отримав документ в електронній формі, контролюючий орган надає такому платнику податків відповідний документ у паперовій формі протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідної вимоги (у паперовій або електронній формі) платника податків.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що однією з обов`язкових умов для початку проведення податковим органом документальної позапланової невиїзної перевірки є вручення платнику податків копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Надсилання цих документів платнику податків здійснюється за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що має відповідати вимогам статті 42 ПК України, згідно яких, зокрема, у разі невручення поштою платнику податків направлених документів, такі документи вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. Лише виконання таких умов надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Судом, на підставі наявних у справі матеріалів та досліджених у судовому засіданні оригіналів матеріалів документальної позапланової невиїзної перевірки, встановлено, що

08.05.2024 відповідачем було направлено ОСОБА_1 на її податкову адресу - АДРЕСА_1 лист від 06.05.2024 про надання інформації та її документального підтвердження, що підтверджують або спростовують дані отримані про отримані нею доходи протягом 2023 року у викляді суми боргу, анульованого (прощеного) АТ КБ "ПриватБанк" за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Однак 10.05.2024 рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернуто до Головного управління ДПС у Чернівецькій області з відміткою "адресат відсутній за сказаною адресою".

Крім того встановлено, що копія наказу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 03.06.2024 №887-п, повідомлення про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 03.06.2024 №180/ж4/24-13-24-04 були направлені 04.06.2024 відповідачем ОСОБА_1 на її податкову адресу - АДРЕСА_1 Однак 07.06.2024 рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернуто до Головного управління ДПС у Чернівецькій області з відміткою "адресат відсутній за сказаною адресою".

За таких обставин та враховуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що указані вище документи, які були направлені Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області ОСОБА_1 у визначеному законом порядку, вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи позову про порушення податковим органом процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 при призначенні та проведенні якої контролюючий орган дів на підставі та у спосіб, визначені ПК України.

Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення не підлягають скасуванню з мотивів порушення процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, про що останній безпідставно зазначав.

Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 30.08.2024 №00000/10271/Ж10/24-13-24-04, яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 7100,00 грн за ненадання інформації, визначної в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження, то суд зазначає таке.

Згідно п. 121.2 ст. 121 ПК України ненадання відповіді на запит, неподання або подання не в повному обсязі платником податків, фінансовим агентом або іншою особою документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу, надісланий відповідно до підстав, передбачених підпунктами 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу у 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.

Неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.

Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє особу від обов`язку подання інформації.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено з 01.01.2024 мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 7100 гривень.

Отже, для платників податків передбачена фінансова відповідальність у розмірі 7100 грн за неподання документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу про надання інформації згідно ст. 73 ПК України.

Так, відповідно до п. 73.3. ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і має містити: 1) підстави для надсилання запиту відповідно до цього пункту із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Згідно п.п. 73.3.1. п. 73.3. ст. 73 ПК України письмовий запит про надання інформації надсилається платнику податків або іншому суб`єкту інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої у встановленому законом порядку, виявлено факти, які можуть свідчити про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, із обов`язковим зазначенням таких фактів у запиті; 2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків; 4) стосовно платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок під час зазначення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) виявлено помилку або недостовірність даних, що містяться у звіті про підзвітні рахунки, поданому фінансовим агентом, або відповідно до Загального стандарту звітності CRS фінансовим агентом подано звіт про підзвітні рахунки з відомостями про незадокументовані рахунки, або виявлено подання власником рахунку недостовірних відомостей фінансовому агенту; 7) отримано повідомлення від компетентного органу іноземної юрисдикції, з якою Україною укладено міжнародний договір, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, або укладено на його підставі міжвідомчий договір, про виявлення таким органом помилки, неповних або недостовірних даних, наданих фінансовим агентом щодо підзвітного рахунку особи, яка є резидентом відповідної іноземної юрисдикції, або про інше порушення чи невиконання фінансовим агентом зобов`язань, передбачених Угодою FATCA або Загальним стандартом звітності CRS, у тому числі про участь фінансового агента або його клієнта у правочинах або операціях, передбачених пунктом 39-3.6 статті 39-3 цього Кодексу; 8) отримано запит про надання інформації від компетентного органу іноземної держави на підставі міжнародного договору, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, та інформації, яка запитується, немає у розпорядженні контролюючого органу; 9) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно п.п. 73.3.2. п. 73.3. ст. 73 ПК України запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п. 42.2. ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Підпунктом 73.3.3 п. 73.3. ст. 73 ПК України передбачено, що платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Як зазначалось вище, судом на підставі наявних у справі матеріалів та досліджених у судовому засіданні оригіналів матеріалів документальної позапланової невиїзної перевірки встановлено, що податковим органом 08.05.2024 направлено ОСОБА_1 запит про надання інформації і її документальне підтвердження №812/ж12/24-13-24-12 від 06.05.2024 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на податкову адресу платника податків АДРЕСА_1 . Однак 10.05.2024 рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернуто до Головного управління ДПС у Чернівецькій області з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

За таких обставин та враховуючи наведені вище норми, суд приходить до висновку про наявність у податкового органу підстав для накладення на платника податків ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тобто станом на 2024 рік у розмірі 7100,00 грн, за неподання документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу №812/ж12/24-13-24-12 від 06.05.2024 про надання інформації і її документальне підтвердження згідно статті 73 ПК України.

Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення №00000/10488/Ж10/24-13-24-04 є правомірним.

При цьому суд звертає увагу на те, що в обґрунтування його незаконності позивачем інших доводів, окрім як про порушення податковим органом процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, які відхилені судом, не наведено.

З огляду на викладене, безпідставними та необґрунтованими є позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №00000/10271/Ж10/24-13-24-04, а тому такі задоволенню не підлягають.

Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №00000/10283/Ж10/24-13-24-04, яким застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 340,00 грн, варто зазначити наступне.

Згідно п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб, - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно п.п."в" п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього Кодексу таке подання є обов`язковим. На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов`язані пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.

Пунктом 179.1 ст.179 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.120.1 ст.120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи наведені норми та зважаючи на встановлення податковим органом неподання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за результатами звітного (податкового) 2023 року граничним терміном подання 30.04.2024 з відображенням загального річного оподатковуваного доходу у сумі 3959491,65 грн, що фактично не заперечувалося позивачем, суд приходить до висновку про законність накладення відповідачем на позивача штрафу у розмірі 340,00 грн податковим-повідомленням рішенням №00000/10283/Ж10/24-13-24-04.

При цьому суд звертає увагу на те, що в обґрунтування його незаконності позивачем інших доводів, окрім як про порушення податковим органом процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, які відхилені судом, не наведено.

З огляду на викладене, безпідставними та необґрунтованими є позовні вимоги про визнання протиправним та скасування указаного рішення, а тому такі задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №00000/10269/Ж10/24-13-24-04, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 890885,63грн та №00000/10270/Ж10/24-13-24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 74240,46 грн, то варто зазначити наступне.

З обставин справи вбачається, що з метою отримання податкової інформації, необхідної для документального підтвердження в частині прощення (анулювання) банківською установою суми заборгованості за кредитним договором позичальнику ОСОБА_1 , податковий орган звертався із запитом про надання інформації від 16.01.2024 №35/Ж12/24-13-24-12 до AT КБ "ПриватБанк".

У відповідь на вказаний запит, AT КБ "ПриватБанк" листом від 09.02.2024 №20.1.0.0.0/7-240125/39619 повідомив відповідача, що з ОСОБА_1 було підписано Додаткові угоди: №1 від 24.01.2023 до кредитного договору №E/V06280 від 24.02.2006, №1 від 24.01.2023 до кредитного договору №E/V07869 від 25.04.2007. Згідно умов додаткових угод банком прощено:

- за договором №E/V06280 від 24.02.2006 заборгованість по сплаті основної суми боргу 789510,54 грн, заборгованість по сплаті відсотків - 1083020,79 грн;

- за договором №E/V07869 від 25.04.2007 заборгованість по сплаті основної суми боргу 3171656,11 грн, заборгованість по сплаті відсотків -4128269,11 грн.

Клієнту повідомлено про наслідки такого прощення та необхідність виконання ним частини "д" пп. 164.2.17 Податкового кодексу України, а саме, що прощені суми є доходом, отриманим ним як додаткове благо, та він зобов`язаний самостійно сплатити податок з доходу та задекларувати такий дохід у річній податковій декларації, за виключенням випадків, що відповідають п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПКУ..

Отже, контролюючий орган нарахував позивачу податки та збори на прощений борг, вважаючи його додатковим благом, взявши до уваги інформацію, повідомлену AT КБ "ПриватБанк" у листі від 09.02.2024 №20.1.0.0.0/7-240125/39619 (вхідний № 4588/6 від 20.02.2024), наданому податковому органу на його запит.

Відповідно до п.п 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з п.п.163.1.1 та 163.1.2 п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абз.1 та 2 п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Приписами п.п.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу).

Відповідно до п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України є вичерпним.

Зокрема, відповідно до ч."д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку (крім суми прощеного (анульованого) основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Крім цього, за змістом п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового місяця, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.

Згідно п.п.168.1.3 п.168.1, п.п.168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку. Платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Приписами п.п.1.2., 1.3, 1.4., 1.5. п.16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України було визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. 1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, суд враховує висновки щодо застосування наведених вище норм права, викладені Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.07.2021 у справі №826/12872/17.

Так, суд касаційної інстанції дійшов висновків, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг. Сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку. Під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Указане узгоджується і з висновком Верховного Суду у постанові від 08.08.2024 по справі №200/6518/20-а про те, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Поряд з цим суд, надаючи аналіз змісту ч. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, додатково зауважує, що для включення на підставі указаної норми отриманого платником податків додаткового блага до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу необхідним є дотримання сукупності наступних умов: 1) кредитор анулював саме основну суму боргу (кредиту); 2) рішення кредитора про анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту) є самостійним та не пов`язане із процедурою банкрутства; 3) рішення про анулювання (прощення) боргу (кредиту) прийняте до закінчення строку позовної давності; 4) сума анульованого (прощеного) боргу (кредиту) перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; 5) кредитор повідомив платника податку - боржника про прощення (анулювання) боргу та включення суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду шляхом або направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення, або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто.

Згідно обставин цієї справи, встановлених судом на підставі наявних у ній письмових доказів (в тому числі листа AT КБ "ПриватБанк" від 09.02.2024 №20.1.0.0.0/7-240125/39619, листа AT КБ "ПриватБанк" від 10.08.2025 № 20.1.0.0.0/7-250731/59939-БТ, укладених між банком та ОСОБА_1 додаткових угод: №1 від 24.01.2023 до кредитного договору №E/V06280 від 24.02.2006, №1 від 24.01.2023 до кредитного договору №E/V07869 від 25.04.2007): кредитор, тобто AT КБ "ПриватБанк", анулював позичальнику, тобто ОСОБА_1 , визначену у грошовій формі основну суму боргу (кредиту); рішення кредитора про анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту) є самостійним та не пов`язане із процедурою банкрутства; рішення про анулювання (прощення) боргу (кредиту) прийняте до закінчення строку позовної давності; сума анульованого (прощеного) боргу (кредиту) перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; кредитор повідомив платника податку - боржника про прощення (анулювання) боргу та включення суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, шляхом укладення відповідних договорів, а саме: указаних вище додаткових угод до кредитних договорів, у яких вказано як про суми прощеного основного боргу, так і про засвідчення позичальником ОСОБА_1 наслідків такого прощення, і про необхідність виконання останнім вимог ч. "д" п.п 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України щодо сплати податку з таких доходів та відображення їх у річній податковій декларації.

При цьому у ході судового розгляду справи представник позивача визнавав факт підписання названих вище додаткових угод саме ОСОБА_1 .

Крім цього, у судовому засіданні представник позивача визнавав і факт виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за такими додатковими угодами в частині погашення ним як позичальником частини заборгованості за кредитними договорами (п. 1.2, 1.3 додаткових угод).

Указане, у свою чергу, згідно змісту додаткових угод слугувало підставою для виконання банком своїх зобов`язань по прощенню ОСОБА_1 частини заборгованості (п. 1.1 додаткових угод).

Доказів скасування, зміни, визнання нечинними додаткових угод: №1 від 24.01.2023 до кредитного договору №E/V06280 від 24.02.2006, №1 від 24.01.2023 до кредитного договору №E/V07869 від 25.04.2007 ОСОБА_1 суду не надано.

За таких обставин та зважаючи на дотримання умов, з якими положення ч."д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу, суд вважає правомірними висновки податкового органу, яких він дійшов за результатом проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки, про порушення ОСОБА_1 п.36.1 ст.36, п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, ч."д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.п.1 ст.165, п.п.168.1.3 п.168.1, п.п.168.2.1 п.168.2 ст.168 ПК України, а саме: заниження за звітний (податковий) 2023 рік оподатковуваного доходу, отриманого у вигляді додаткового блага на суму 3959491,65 грн, в результаті чого контролюючим органом правомірно донараховано податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 у сумі 898885,63 грн, а також, зважаючи на приписи підпунктів 1.2., 1.4., 1.5. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, нараховано військовий збір у розмірі 74240,46 грн.

Отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення №00000/10269/Ж10/24-13-24-04, №00000/10270/Ж10/24-13-24-04 є правомірними, а тому скасуванню не підлягають.

Стосовно доводів позивача щодо не здійснення банком його повідомлення про прощення боргу (розміру прощення основного зобов`язання), то такі є безпідставними, оскільки згідно змісту листів AT КБ "ПриватБанк" від 09.02.2024 №20.1.0.0.0/7-240125/39619 та від 10.08.2025 № 20.1.0.0.0/7-250731/59939-БТ клієнт ОСОБА_1 була повідомлена про наслідки прощення заборгованості по сплаті основної суми боргу та про необхідність виконання нею вимог ч."д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (самостійно сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації) шляхом підписання додаткових угод: №1 від 24.01.2023 до кредитного договору №E/V06280 від 24.02.2006, №1 від 24.01.2023 до кредитного договору №E/V07869 від 25.04.2007, у яких і містяться відповідні положення (пункти 2 додаткових угод).

При цьому суд також звертає увагу на те, що у вказаних пунктах додаткових угод міститься твердження, що датою прощення заборгованості вважається дата остаточного погашення заборгованості за договором відповідно до п.1.3 додаткових угод, у якому вказано про обов`язок позичальника, тобто ОСОБА_1 , погасити певну суму заборгованості за договором, визначену у пунктах 1.2 додаткових угод.

Як уже зазначено вище, у ході судового розгляду справи позивач (його представник) визнавав факт виконання своїх зобов`язань за додатковими угодами щодо погашення ним як позичальником частини заборгованості за кредитними договорами (пункти 1.2, 1.3 додаткових угод).

Таким чином, ОСОБА_1 достовірно знала про прощення банком частини заборгованості по сплаті основного боргу (пункти 1.1 додаткових угод) та про свій обов`язок задекларувати оподаткований дохід, отриманий у 2023 році від AT КБ "Приватбанк" у вигляді додаткового блага, чого в порушення норм ПК України не вчинила.

Крім цього, в обґрунтування заявлених вимог позивач вказувала, що Законом України від 09.04.2015 №321-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" (положення набрали чинності 07.05.2015) передбачено, що підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" доповнено п.8, у відповідності з яким не вважається додатковим балом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначенні за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом в іноземній валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Також дія абзацу 1 цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися з 1 січня 2015 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Згідно обставин цієї справи, позивачу банком було прощено суму основного боргу, а не змінено валюту зобов`язання за таким фінансовим кредитом з іноземної валюти у гривню, що у розумінні вищенаведених норм податкового законодавства зумовлює виникнення додаткового блага та, як наслідок, зобов`язання задекларувати отриманий дохід і сплатити з нього податок і військовий збір.

Доказів укладення між банком та ОСОБА_1 угод про зміну валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню останнім не надано, а тому пункт 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України не врегульовує виниклі між сторонами спірні правовідносини.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи позивача про поширення на анульовану банком суму положень пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, адже, у даному випадку, відсутні відповідні умови (зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої), за яких застосовуються вказані положення законодавства.

Такий же підхід висловлено Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 28.07.2021 у справі №826/12872/17 та в подальшому, зокрема, у постанові від 08.08.2024 у справі №200/6518/20-а.

Безпідставними є і твердження представника позивача про те, що визначені банком суми заборгованості не відповідають обставинам, встановленим у справах про стягнення кредитної заборгованості за договорами, з посиланням при цьому на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.12.2014 у справі №727/9599/14-ц, заочне рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26.05.2010 у справі №2-232/2010, якими, за доводами позову, визначено розмір заборгованості ОСОБА_1 перед AT КБ "ПриватБанк", оскільки указані судові рішення прийняті задовго до укладення позивачем з AT КБ "ПриватБанк" додаткових угод 24.01.2023.

Суд зауважує, що підписавши додаткові угоди: №1 від 24.01.2023 до кредитного договору №E/V06280 від 24.02.2006, №1 від 24.01.2023 до кредитного договору №E/V07869 від 25.04.2007, ОСОБА_1 фактично визнала та погодилась з їх умовами, в тому числі і щодо вказаних у них сум заборгованості, прощеного основного боргу, процентів, комісії, пені.

При укладені додаткових угодах їх сторони дійшли спільної згоди щодо викладених у них умов, а ОСОБА_1 як сторона правочинів мала змогу зауважити неврахування банківською установою рішень у справах №727/9599/14-ц, №2-232/2010, або в подальшому оскаржити такі додаткові угоди у судовому порядку.

Утім вказаного ОСОБА_1 не вчинено, а, натомість, нею були виконані свої зобов`язання за додатковими угодами, визначені у пунктах 1.2 та 1.3; банком, у свою чергу, виконані свої зобов`язання визначені пунктами 1.1 додаткових угод.

Щодо доводів представника позивача про не дослідження податковим органом вказаних додаткових угод, то такі є безпідставними та необґрунтованими, адже аналіз та оцінка такого виду правочинів на відповідність їх вимогам законодавства України не входить до повноважень податкового органу при проведенні документальної позапланової перевірки з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів платника податків фізичної особи.

З аналогічних міркувань суд відхиляє і твердження позивача про не дослідження податковим органом настання термінів виконання кредитних зобов`язань сторонами відповідних правочинів, не дослідження існування фактів дострокового стягнення боргу, питань щодо задоволення вимог банку за рахунок іпотечного майна, існування факту пропуску строку позовної давності у кредитних взаємовідносинах банку та клієнта.

Суд зауважує про безпідставність посилань представника позивача на постанови Верховного Суду від 23.04.2025 у справі №160/12386/21, від 08.04.2025 у справі №280/9920/21, оскільки висновки, до яких дійшов суд касаційної інстанції у цих справах, ґрунтуються на обставинах, відмінних від обставин даної справи.

Водночас, при вирішенні спору в частині оскарження податкових повідомлень-рішень №00000/10269/Ж10/24-13-24-04, №00000/10270/Ж10/24-13-24-04, судом ураховано висновки Верховного Суду у постановах від 28.07.2021 у справі №826/12872/17, від 08.08.2024 у справі №200/6518/20-а, прийняті за обставин, подібних до обставин цієї справи.

З огляду на викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позову і у частині оскарження податкових повідомлень-рішень №00000/10269/Ж10/24-13-24-04, №00000/10270/Ж10/24-13-24-04.

Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають. При прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

З огляду на те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено суд не вирішує питання щодо розподілу судового збору.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся адвокат Фодчук Оксана Василівна до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити повністю.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 КАС України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2025 р. (05.10.2025 - вихідний день).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200 А, м. Чернівці, 58013, ).

Суддя В.О. Григораш