Справа № 420/31714/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/31714/24
Головуючий в 1 інстанції Скупінська О.В.,

Дата і місце ухвалення 08.05.2025р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусик А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025р. у справі №420/31714/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправними дії та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ), щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 01.03.2023 року, яке виплачено 11 вересня 2024 року на виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року у справі №420/36331/23;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року; по 01.03.2023 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 з 02.03.2023 по 02.09.2023 включно.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025р. позов частково задоволено.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 02.03.2023 по 01.09.2023.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 02.03.2023 по 01.09.2023 у сумі 110701,45 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) подали апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 , зазначив, що суд першої інстанції визначаючи розмір належного позивачу до виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні помилкового застосував принцип пропорційності, оскільки редакції оновленої ст. 117 КЗпП України не передбачає такої можливості.

ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначило, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції при застосуванні норм матеріального права повинен був принципово розділяти законодавство, яке регулює трудові відносини (далі трудове законодавство) і законодавством, яке регулює відносини які виникають при проходженні військової служби (далі військове законодавство), як окремі одне від одного загальні норми права, які жодним чином не кореспондуються між собою, а тому не можуть військове законодавство не може вважатись спеціальним відносного трудового.

Наведене обґрунтовується тим, що трудове законодавство і військове законодавство реалізують і розвивають різні непов`язані між собою положення Конституції України, а тому жодним чином не можуть вважатись загальними і спеціальними між собою.

Трудове право України бере свій початок в приписах Конституції України, зокрема статті 43 Конституції, відповідно до якої кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Реалізація особою свого конституційного права на працю та права на одержання винагороди породжує відносини між працівником і роботодавцем, що передбачають виконання за дорученням, під керівництвом і контролем роботодавця особисто працівником за винагороду визначеної роботодавцем роботи, тобто трудові відносини.

Відповідно до статті 3 КЗпП, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Отже, за своєю правовою природою, КЗпП регулює ті і тільки ті відносини, які виникають внаслідок реалізації положень статті 43 Конституції України.

В даному контексті поняття «праця», яке не розкрито в жодному нормативному акті, слід розуміти як здійснення людиною доцільної діяльності, спрямованої на збереження, видозміну, пристосування середовища проживання для задоволення своїх потреб, на виробництво товарів і послуг.

З наведеного слідує, що норми КЗпП регулюють лише ті відносини, які виникають з реалізації людиною права на працю, і є загальним законодавством лише в галузі трудових відносин, і не може регулювати відносини, які виникають в галузі проходження військової служби, так як жодним чином їх не стосується.

Зважаючи на зазначене апелянти просять скасувати оскаржуване рішення та з урахування наведених вище обставин прийняти нове судове рішення.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для їх часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 11.04.2012 по 01.03.2023р. проходив військову службу у військових частинах Національної гвардії України у тому числі з 23.04.2015 по 01.03.2023 у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується розрахунком вислуги років.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року у справі №420/36331/24 адміністративний позов ОСОБА_1 вирішено задовольнити та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 01.03.2023, а також виплачених: грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб, суми компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, премії, а також виплаченої одноразової допомоги при звільненні, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови №704, з урахуванням виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду надано скриншот про зарахування 11.09.2024 грошових коштів у сумі 110703,24 грн. Коментар: PdOTU NHU (v/ch 3003) (v/ Odesa) 1003020 28.. komp. Perer.HZ z 29.01.20-01.03.23 na kart.Boiko A.V ; zh.Rish.sudu №420/36331/24-08.03.2024.

Так з позову вбачається, що 18.09.2024 позивач звернувся із заявою з проханням виплатити середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2023 (наступний після звільнення) по 02.09.2023р., на яку відповіді так і не отримав.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції визнав право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2023 по 01.09.2023 у сумі 110701,45 грн., у зв`язку з чим зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити останій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо права позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проте не погоджується із сумою визначеною судом до стягнення на рахунок позивача, виходячи з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Водночас, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Проте, такі питання врегульовані КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення із військової служби.

Статтями 116, 117 КЗпП України, в редакції на момент звільнення позивача з військової служби та виключення зі списків військової частини, передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

За наведеного правового регулювання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 02.03.2023 по 01.09.2023р.

Вирішуючи питання суми середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, що підлягає стягненню на рахунок позивача, колегія суддів виходить з наступного.

Остаточною датою закінчення проходження військової служби позивача є 02.03.2023 року.

Виплата перерахованого грошового забезпечення на виконання судового рішення у справі №420/36331/24 здійснена 11.09.2024р. у сумі 110 703,24 грн.

Таким чином, періодом затримки розрахунку при звільненні є 02.03.2023 року по 10.09.2024р.

В свою чергу, порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, згідно п.п. 2, 8 якого, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наданої на виконання ухвали суду довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два місяці, що передували звільненню з військової служби, позивачу нараховано грошове забезпечення у загальному розмірі 82 282,5 грн. (за січень 2023 року 38497,50 грн., за лютий 2023 року 43 785,00 грн.), кількість днів служби за період січень-лютий 2023 року становить 59 календарних днів, тобто, середньоденна заробітна плата позивача складає 1394,62 грн. (82 282,5грн./ 59день).

Що стосується періоду затримки розрахунку при звільненні з 02.03.2023 року по 01.09.2023 року (шість місяців) складає 184 календарних дні.

З урахуванням наведеного розмір середньоденного заробітку, який підягає стягненню на користь позивача у період з 02.03.2023 року по 01.09.2023 року (184 к.д.) складає 256 610,08 грн.

Судова колегія зазначає, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі не врахував, що у період з 19 липня 2022 року спірні правовідносини регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати працівникові середньоденного заробітку шістьма місяцями.

Отже, застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (щодо принципу співмірності) є помилковим.

Наведена вище правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду викладеним у постанові №120/3409/23 від 30 вересня 2025 року.

З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що у даному випадку належним способом захисту прав позивача є стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 256 610,08 грн.

З огляду на викладене, оскільки доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими, а доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025р.,- скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправними дії та стягнення коштів, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті грошового забезпечення за період з 02.03.2023 по 01.09.2023.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02.03.2023р. по 01.09.2023р. за шість місяців у сумі 256 610,08 грн., з відрахуванням податків та зборів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді О.А. Шевчук А.Г. Федусик