Справа № 300/5865/25
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
"03" жовтня 2025 р. справа № 300/5865/25
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження питання про дотримання строку звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області" про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Шевченко Кирило Тарасович, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області", згідно якого просить суд:
- визнати протиправними дії Головного Управління поліції в Івано-Франківській області щодо зазначення у направленні на медичний огляд № 2412 для проведення лікарської (військово- лікарської) експертизи щодо ОСОБА_1 у пункті 1 такого направлення інформації про відповідність посади ОСОБА_1 графі IV наказу МВС України від 03.04.2017 № 285;
- визнати протиправним та скасувати рішення Державної установи Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Івано-Франківській області від 29.04.2025, оформленого у вигляді довідки № 315 /НПп про визнання ОСОБА_1 придатним до служби в поліції;
- зобов`язати Державну установу Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Івано-Франківській області переглянути результати медичного огляду від 29.04.2025 щодо ОСОБА_1 та визначити стан його придатності/не придатності до проходження служби в поліції станом на 29.04.2025, оформивши у зв`язку з цим нове рішення медичної (військово-лікарської) комісії, врахувавши при цьому, що посада ОСОБА_1 відноситься до графи І наказу Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 № 285.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 КАС України.
02.09.2025 на адресу суду від Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області надійшло клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, згідно якої зазначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Відтак, вважає, що оскільки позивач ще 04.04.2025 видано направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи, яке зареєстровано за №2412 у Журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, то перебіг строку звернення до адміністративного суду у даній справі розпочався 04.04.2025 року, що підтверджується доданими до заяви доказами. Відтак, на думку відповідача, позивачем порушено встановлений законом місячний строк звернення до суду.
З`ясувавши, після відкриття провадження у справі, невідповідність адміністративного позову вимогам, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення (отримання) копії повного тексту цієї ухвали для усунення недоліку позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та навести доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку та надати докази на підтвердження даних доводів.
На виконання вимог ухвали суду від 17.09.2025, представником позивача на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка мотивована тим, що у ОСОБА_1 існували об`єктивні причини пропуску місячного строку для звернення до суду у зв`язку зі станом його здоров`я, а також активним його лікуванням як в стаціонарі, так і під час амбулаторного лікування. Так, медичними документами, що надані до суду, чітко зафіксовано, що у ОСОБА_1 як 04.04.2025 року, так і 04.05.2025 р. - 07.05.2025 року були серйозні розлади здоров`я, що потребували термінового оперативного медичного втручання, за наслідками чого ОСОБА_1 був поміщений в стаціонар вже 07.05.2025 року, а пізніше отримав інвалідність ІІІ групи. Пізніше, у короткий період, ОСОБА_1 проявив добросовісну поведінку, що виразилася у зверненні до адвоката та підготовку звернення до суду. Крім того, жодних перешкод, не говорячи навіть про істотні, станом на сьогодні не існують для розгляду цієї справи судом. Сторони по справі не змінилися та не ліквідовані. Докази не втрачені. Всі істотні докази по справі зібрані і їм тільки потрібно надати оцінку судом. В зв`язку із наведеним просить суд поновити строк звернення до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.
При вирішенні питання щодо визнання причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду поважними, суд зазначає наступне.
За приписами пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після відкриття провадження у адміністративній справі вправі встановлювати (перевіряти) відповідність позовної заяви вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу.
Суд звертає увагу, що згідно статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відтак, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Згідно частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України , позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.
Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
В зв`язку із наведеним, Кодексом адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби встановлюється місячний строк.
Із змісту позовної заяви слідує, що, позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного Управління поліції в Івано-Франківській області щодо зазначення у направленні на медичний огляд № 2412 для проведення лікарської (військово- лікарської) експертизи щодо ОСОБА_1 у пункті 1 такого направлення інформації про відповідність посади ОСОБА_1 графі IV наказу МВС України від 03.04.2017 № 285;
- визнати протиправним та скасувати рішення Державної установи Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Івано-Франківській області від 29.04.2025, оформленого у вигляді довідки № 315 /НПп про визнання ОСОБА_1 придатним до служби в поліції;
- зобов`язати Державну установу Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Івано-Франківській області переглянути результати медичного огляду від 29.04.2025 щодо ОСОБА_1 та визначити стан його придатності/не придатності до проходження служби в поліції станом на 29.04.2025, оформивши у зв`язку з цим нове рішення медичної (військово-лікарської) комісії, врахувавши при цьому, що посада ОСОБА_1 відноситься до графи І наказу Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017 № 285.
Як вказує ОСОБА_1 у позовній заяві, станом на час проведення В (ВЛ) К він займав посаду начальника відділу режиму та технічного захисту інформації ГУНП в Івано-Франківській області.
Отже, основним предметом даного адміністративного спору є дії Головного Управління поліції в Івано-Франківській області щодо зазначення у направленні на медичний огляд № 2412 для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи щодо ОСОБА_1 у пункті 1 такого направлення інформації про відповідність посади ОСОБА_1 графі IV наказу МВС України від 03.04.2017 № 285.
Суд, звертає увагу, що відповідно до наданого представником Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області направлення на медичний огляд № 2412 для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи, таке отримане позивачем 04.04.2024, що підтверджується підписом ОСОБА_1 на зворотньому боці направлення.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, суд зазначає, що позивачу про порушення свої прав було відомо ще 04.04.2024, однак з даним адміністративним позовом звернулася до адміністративного суду 19.08.2025.
При цьому, суд звертає увагу, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997 р.) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 р. (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані".
Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Відтак, дотримання строків звернення до суду з позовною заявою є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Це дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.
Виходячи з вищевикладеного, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Таким чином, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою, в рамках строку звернення до суду, залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача, а тому реалізація особою наданих їй прав залежить від її власного волевиявлення і тягар наслідків, які настають у разі пропуску певних темпоральних меж, покладається на власника відповідного права.
При цьому, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Отже, доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Відтак, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Щодо доводів представника позивача про поважність пропуску строку звернення до суду та необхідність його поговлення суд зазначає наступне.
1. це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;
2. це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;
3. ця причина виникла протягом строку, який пропущено;
4. ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Так, суд вважає, що подані представником позивача докази а саме: стосовно звернення за невідкладною медичною допомогою до Калуської ЦРЛ (відділення екстреної медичної допомоги) 04.04.2025, дослідження ЕКГ 16.04.2025, дослідження УЗД 17.04.2025, дослідження УЗД 18.04.2025, звернення за медичною допомогою 24.04.2025, звернення за медичною допомогою 25.04.2025, на отримання невідкладеної медичної допомоги лікаря-стоматолога 05.05.2025-07.05.2025, звернення за медичною допомогою 05.05.2025, стаціонарне лікування 07.05.2025-13.05.2025 у Калуській ЦРЛ, засвідчують про недовготривалий період перебування у закладах охорони здоров`я із метою отримання медичної допомоги та стаціонарне лікування.
Однак, такі документи окремо та в своїй сукупності не можуть свідчити про неможливість позивача бути обізнаним про своє порушене право, обмеження чи позбавлення можливості скористатися захистом і відновлення свого права, в тому числі на подання відповідної позовної заяви, у зв`язку із чим суд не ідентифікує подані медичні документи як доказ поважності пропуску строку звернення до суду за весь період з 04.04.2025 по 19.08.2025, втім частково такі враховує.
Так, верховний Суд у постанові від 12.02.2020 у справі №560/3070/19 зазначив, що амбулаторне лікування розуміє під собою лікувально-профілактичні дії, які надаються особі (основні види медичної допомоги), як в самій амбулаторії (без залишення в лікарні на стаціонар), так і вдома.
Хвороба, лікування в умовах денного стаціонару, перебування на амбулаторному лікуванні не є перешкодою для звернення до суду з позовом та не є об`єктивно непереборними обставинами, оскільки залежать виключно від волевиявлення самого позивача та належного використання ним своїх прав, визначених нормами закону.
Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.11.2019 у справі №120/4137/18-а, відповідно до якої перебування особи на амбулаторному лікуванні, на відміну від стаціонарного, не позбавляє можливості такої особи реалізувати своє право на захист порушених прав, як самому, так і через представника.
Суд у спірному випадку враховує те, що позивачем надано докази, а саме стосовно звернення за невідкладною медичною допомогою до Калуської ЦРЛ (відділення екстреної медичної допомоги) 04.04.2025, звернення за медичною допомогою 24.04.2025, звернення за медичною допомогою 25.04.2025, на отримання невідкладеної медичної допомоги лікаря-стоматолога 05.05.2025-07.05.2025, стаціонарне лікування 07.05.2025-13.05.2025 у Калуській ЦРЛ, при цьому, неможливості звернутися до суду до початку стаціонарного лікування, у періоди між перебуванням у стаціонарі та/або після завершення стаціонарного лікування позивачем не обґрунтовано. Не поважною причиною пропуску строку звернення до суду є і призначення ІІІ групи інвалідності 28.07.2025.
Таким чином, навіть враховуючи неодноразові звернення за медичною допомогою від 04.04.2025, 24.05.2025, 25.04.2025, отримання невідкладеної медичної допомоги лікаря-стоматолога 05.05.2025-07.05.2025, стаціонарне лікування 07.05.2025-13.05.2025 у Калуській ЦРЛ, не є достатнім для поновлення такого строку звернення до суду, оскільки такий становить понад 4 місяці, а вказані обставини слугують підставою для продовження строку на 12 днів, тобто до 27.05.2025. Попри вказане, позивач був не позбавлений на своєчасне звернення до суду, звернення за правничою допомогою та збирання доказів у строк визначений КАС України.
Відтак, суд констатує, що заява поивача від 24.09.2025 так і не містить посилання на обґрунтовані, поважні причини пропуску строку звернення до суду, в частині пропуску строку з 27.05.2025 по 19.08.2025, а доводи позивача не спростовують позиції суду щодо наявності підстав для обмеження права на звернення до суду місячним строком.
Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку звернення до суду.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Отже, позивач, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, має діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону та не повинен отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справіAlimentaria Sanders S.A. v. Spain Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.
В зв`язку із наведеним, суд дійшов висновку, що представник позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду не обґрунтував дотримання строків звернення до суду та не подав належні і допустимі докази на підтвердження існування об`єктивних причин, які унеможливили подання позовної заяви у строк, встановлений процесуальним законом.
Суд зауважує, що законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Тобто, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
До того ж, суд вважає за необхідне наголосити, що при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду із відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду із наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.
Частиною 3 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строк звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Також, частиною 13 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Частиною 15 вказаної статті встановлено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.
В зв`язку із вищенаведеним, оскільки позивачем подано позовну заяву після закінчення строків, встановлених законодавством, а наведені в заяві, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду не визнані судом поважними, суд дійшов висновку, що даний позов слід залишити без розгляду.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 120, 122, 123, 240, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області" про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, з підстав визначених представником позивача у заяві від 24.09.2025 про поновлення процесуального строку.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України в Івано-Франківській області" про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - залишити без розгляду.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання в повному обсязі, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Суддя Микитин Н.М.