Справа № 380/11396/25
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 рокусправа № 380/11396/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Карпенко Ю.В.

за участю:

представника позивача - Повразюка Р.В.,

представника відповідача - Бернюги А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПАНРАЙЗ" до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "СПАНРАЙЗ" звернулося в суд з позовом до Львівської митниці, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/800017/2 від 21.04.2025;

визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/800018/2 від 21.04.2025;

визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/800019/2 від 21.04.2025.

В обґрунтування позову зазначає, що коригування митної вартості за допомогою другорядного методу (резервним) носить протиправний характер, оскільки документи надані до митного оформлення мали всі необхідні відомості для перевірки заявленої позивачем митної вартості за основним методом. Крім того, винесення оскаржуваного Рішення, завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам Позивача, що полягає у значних матеріальних збитках які полягають у сплаті зайвих платежів. Відмова у визнанні заявленої митної вартості є безпідставною та протиправною оскільки ґрунтується на суб`єктивній думці посадової особи що винесла Рішення, та спотворенні фактів на підставі яких відповідач обґрунтовує Рішення. Відповідач не навів доказів того, що надані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості або відсутність в них всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Відповідач протиправно зобов`язав декларанта надати додаткові документи за відсутності підстав, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, в результаті незаконно вчинив наступні дії, спрямовані на коригування митної вартості.

Відповідач у відзиві вказав, що оскільки відповідна вимога Львівською митницею позивачу була направлена, він цього обов`язку не виконав, у зв`язку із чим, врахувати відомості, які містяться в документах, складених іноземною мовою митний орган не міг. У митного органу на час проведення митного оформлення імпортованого позивачем товару були наявні обґрунтовані сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості товару, у зв`язку з чим митний орган витребував додаткові документи.

Представник позивача вимоги підтримав, просить позов задоволити.

Представник відповідача проти позову заперечила, просить у його задоволенні відмовити.

Ухвалою суду від 18.06.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній адміністративній справі.

Ухвалою суду від 14.08.2025 року справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 22.09.2025 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

З метою митного оформлення товару позивач подав до відповідача електронну митну декларацію №25UA46U1; № 25UA47U0; № 25UA48U0.

За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала повідомлення для надання додаткових документів з метою здійснення митного оформлення вантажу.

Позивач листами повідомив позивача, що надав усі необхідні документи для митного оформлення, передбачені законодавством.

Як наслідок, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/800017/2 від 21.04.2025, в якому зазначено наступні порушення:

- умовами поставки оцінюваного товару згідно інвойсу є FOB NINGBO. Відповідно до Incoterms 2020 термін FOB Free on Board (Назва порту відвантаження) який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами поставки FOB покупець, за власний рахунок та на власний ризик одержує імпортну ліцензію або інший дозвільний документ, виконує усі митні формальності для імпорту товару та його транзитного перевезення через будь-яку країну. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, митне оформлення, портові збори, пов?язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Для підтвердження додаткових складових митної вартості оцінюваного товару надано рахунок ТОВ «Клевер Тім» від 18.04.2025 №РФ 24990, у якому відсутні відомості про такі складові митної вартості як страхування, вивантаження, перевантаження та обробку (зберігання) оцінюваних товарів в порту призначення, не зазначено реквізитів договору про перевезення, умови оплати, та відсутні відомості про особу, відповідальну за надану інформацію, що суперечить вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999, в якому передбачається що первинний обліковий документ повинен обов?язково містити в тому числі «особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції». Печатка з підписом ідентично розміщені як у договорі про перевезення від 07.11.2024 №0711/24/02 та Заявці від 19.02.2025 №1902/55/03, що може свідчити про недостовірність наданих документів та наявність іншого первинного облікового документа;

- у Заявці відсутні реквізити Договору про перевезення, а сума портових витрат не відповідає сумі у рахунку (500 дол.США*41,3955=20697,75 грн, проти 15725,35 грн);

- у рахунку №РФ - 24990 зазначено вартість транспортних послуг після перетину кордону, однак оскільки послуги що надаються на митній території України, є об?єктом оподаткування ПДВ, а у документі відсутня інформація щодо оподаткування таких витрат ПДВ, тому існує імовірність що весь розмір транспортних витрат згідно виставленого рахунку стосується перевезення по іноземній території;

- надана платіжна інструкція №489 не містить жодних відміток банку;

- у графі 16 та 23 автотранспортної накладної CMR від 18.04.2025 N 25493 зазначено, що перевезення здійснювалось безпосередньо перевізником " ОСОБА_1 ", однак заявок (документів, які визначають договірні відносини з ТОВ «Клевер Тім» та

передбачають факт погодження вартості, маршруту та способів розрахунку) до договорів про перевезення №0310/23/01 та №1 не надано;

- договором про перевезення від 03.10.2023 №0310/23/01 п.4.1.9. зобов?язано Виконавця забезпечити наявність страхування за збереження вантажу, однак жодних страхових документів не надано;

- в автотранспортній накладній CMR відсутні відомості у графі 22 (підпис і штамп відправника), що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19травня 1956) та ЗУ "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 №57-V;

- наданий прайс-лист не актуальний, термін його дії вичерпано;

- у п.8.4. зовнішньоекономічного договору №SR-CNBM-20190109 передбачено, що додатки, специфікації та інші документи підписуються обома сторонами, однак надана митному органу Специфікація від 15.04.2025 Специфікація №1 до інв. SAAE4024096-9/176-2 не підписана Продавцем;

- доповнення від 06.06.2022 №5 до зовнішньоекономічного договору від 09.01.2019 №SR-CNBM-20190109 щодо зміни розділу 9 «Юридичні адреси та реквізити сторін» містить печатку та підпис Продавця які очевидно скопійовані/перенесені (імовірно з договору). Разом з тим розділ 4 контракту «рахунок для перерахування платежів» залишено без змін, що викликає сумніви що печатка та підпис Продавця, а відповідно і додаток до контракту валідний;

- у гр.44 ЕМД зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу від 19.01.2019 №SR-CNBM-20190109 заявлено під кодом 4104 як прямий (стороною якого є виробник товарів), однак декларантом не надано документів, що підтверджують виробника товару та ТМ. Слід зазначити, що для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі:- копія ліцензії на виробництво товару;- копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару;- копія сертифікату на систему якості товару;- копія сертифікату продукції власного виробництва;- копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN;

- в копії митної декларації країни відправлення №19252948 код товару не відповідає заявленому до митного оформлення, відсутні відомості про порт відвантаження - NINGBO, у гр. "країна кінцевого призначення» митної декларації країни вказано POL, що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції;

- декларантом з урахуванням вимог статті 254 Кодексу не забезпечено переклад митної декларації країни відправлення (Китай).

Також, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/800018/2 від 21.04.2025, в якому зазначено наступні порушення:

- умовами поставки оцінюваного товару згідно інвойсу є FOB NINGBO. Відповідно до Incoterms 2020 термін FOB Free on Board (Назва порту відвантаження) який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами поставки FOB покупець, за власний рахунок та на власний ризик одержує імпортну ліцензію або інший дозвільний документ, виконує усі митні формальності для імпорту товару та його транзитного перевезення через будь-яку країну. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, митне оформлення, портові збори, пов?язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Для підтвердження додаткових складових митної вартості оцінюваного товару надано рахунок ТОВ «Клевер Тім» від 18.04.2025 №РФ - 24988 у якому відсутні відомості про такі складові митної вартості як страхування, вивантаження, перевантаження та обробку (зберігання) оцінюваних товарів в порту призначення, не зазначено реквізитів договору про перевезення, умов оплати, та відсутні відомості про особу, відповідальну за надану інформацію, що суперечить вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999, в якому передбачається що первинний обліковий документ повинен обов?язково містити в тому числі «особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції». Печатка з підписом ідентично розміщені як у договорі про перевезення від 07.11.2024 №0711/24/02 та Заявці від 19.02.2025 №1902/55/03, що може свідчити про недостовірність наданих документів та наявність іншого первинного облікового документа;

- у Заявці відсутні реквізити Договору про перевезення, а сума портових витрат не відповідає сумі у рахунку (500 дол.США*41,3955=20697,75 грн, проти 15725,35 грн);

- у рахунку №РФ - 24988 зазначено вартість транспортних послуг після перетину кордону, однак оскільки послуги що надаються на митній території України, є об?єктом оподаткування ПДВ, а у документі відсутня інформація щодо оподаткування таких витрат ПДВ, тому існує імовірність що весь розмір транспортних витрат згідно виставленого рахунку стосується перевезення по іноземній території. Таким чином спостерігається заниження митної вартості в частині її складових;

- надана платіжна інструкція №490 не містить жодних відміток банку та відомостей про відповідальну особу;

- у графі 16 та 23 автотранспортної накладної CMR від 18.04.2025 №25493/2 зазначено, що перевезення здійснювалось безпосередньо перевізником " ОСОБА_1 ", однак заявок (документів, які визначають договірні відносини з ТОВ «Клевер Тім» та передбачають факт погодження вартості, маршруту та способів розрахунку) до договорів про перевезення №0310/23/01 та №1 не надано;

- договором про перевезення від 03.10.2023 №0310/23/01 п.4.1.9. зобов?язано Виконавця забезпечити наявність страхування за збереження вантажу, однак жодних страхових документів не надано;

- в автотранспортній накладній CMR відсутні відомості у графі 22 (підпис і штамп відправника), що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19травня 1956) та ЗУ "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 №57-V;

- наданий прайс-лист не актуальний, термін його дії вичерпано до 18 липня 2014 року;

- у п.8.4 зовнішньоекономічного договору №SR-CNBM-20190109 передбачено, що додатки, специфікації та інші документи підписуються обома сторонами, однак надана митному органу Специфікація від 15.04.2025 Специфікація №2 до інв.SAAE4024096-9/176-2 не підписана продавцем;

- доповнення від 06.06.2022 №5 до зовнішньоекономічного договору від 09.01.2019 №SR-CNBM-20190109 щодо зміни розділу 9 «Юридичні адреси та реквізити сторін» містить печатку та підпис Продавця які очевидно скопійовані/перенесені (імовірно з договору). Разом з тим розділ 4 контракту «рахунок для перерахування платежів» залишено без змін, що викликає сумніви що печатка та підпис Продавця, а відповідно і додаток до контракту валідний;

- у гр.44 ЕМД зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу від 19.01.2019 №SR-CNBM-20190109 заявлено під кодом 4104 як прямий (стороною якого є виробник товарів), однак декларантом не надано документів, що підтверджують виробника товару та ТМ.

Слід зазначити, що для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі:- копія ліцензії на виробництво товару;- копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару;- копія сертифікату на систему якості товару;- копія сертифікату продукції власного виробництва;- копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN;

- пунктом 7.1 Контракту передбачено, що даний Контракт вступає в дію з моменту його підписання Сторонами і діє до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов?язань. У той же час Контрактом ЗЕД не визначено поняття «повне виконання всіх зобов?язань», Однак, якщо взяти до уваги дату контракту 19.01.2019 існує імовірність, що зобов?язання продавця щодо поставки товару вже давно були виконані. Норма ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України, яка вказує, що строк дії договору обов?язково погоджується при укладенні сторонами (4.3 ст.180 ГКУ). Таким чином чинність поданого контракту на момент здійснення поставки є непідтвердженою;

- в копії митної декларації країни відправлення №19252948 код товару не відповідає заявленому до митного оформлення, відсутні відомості про порт відвантаження - NINGBO, у гр. "країна кінцевого призначення» митної декларації країни вказано POL, що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції; також слід відмітити, що декларантом з урахуванням вимог статті 254 Кодексу не забезпечено переклад митної декларації країни відправлення (Китай). Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення додаткових складових (страхування, розвантаження/навантаження) митної вартості. Документи надані не в повному обсязі, містять розбіжності, та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Крім того, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/800019/2 від 21.04.2025, в якому зазначено наступні порушення:

- умовами поставки оцінюваного товару згідно інвойсу є FOB NINGBO. Відповідно до Incoterms 2020 термін FOB Free on Board (Назва порту відвантаження) який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами поставки FOB покупець, за власний рахунок та на власний ризик одержує імпортну ліцензію або інший дозвільний документ, виконує усі митні формальності для імпорту товару та його транзитного перевезення через будь-яку країну. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів видаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, митне оформлення, портові збори, пов?язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Для підтвердження додаткових складових митної вартості оцінюваного товару надано рахунок ТОВ «Клевер Тім» від 18.04.2025 №РФ - 24989 у якому відсутні відомості про такі складові митної вартості як страхування, вивантаження, перевантаження та обробку (зберігання) оцінюваних товарів в порту призначення, не зазначено реквізитів ні договору про перевезення ні Заявки, та відсутні відомості про особу, відповідальну за надану інформацію, що суперечить вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999, в якому передбачається що первинний обліковий документ повинен обов?язково містити в тому числі «особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції». Печатка з підписом ідентично розміщені, скопійовані/перенесені, як і у договорі про перевезення від 07.11.2024 №0711/24/02 та Заявці від 19.02.2025 №1902/55/03, що може свідчити про недостовірність наданих документів та наявність іншого первинного облікового документа;

- у Заявці відсутні реквізити Договору про перевезення, а сума портових витрат не відповідає сумі у рахунку (500 дол. СШАх 41,3955 = 20697,75 грн, проти 15725,35 грн);

- у рахунку №РФ - 24989 зазначено вартість транспортних послуг після перетину кордону, однак оскільки послуги що надаються на митній території України, є об?єктом оподаткування ПДВ, а у документі відсутня інформація щодо оподаткування таких витрат ПДВ, тому існує імовірність що весь розмір транспортних витрат згідно виставленого рахунку стосується перевезення по іноземній території. Таким чином спостерігається заниження митної вартості в частині її складових;

- надана платіжна інструкція №491 не містить жодних відміток банку та відомостей про відповідальну особу;

- у графі 16 та 23 автотранспортної накладної CMR від 18.04.2025 N 25493/1 зазначено, що перевезення здійснювалось безпосередньо перевізником " ОСОБА_1 ", однак заявок (документів, які визначають договірні відносини ТОВ «Клевер Тім» та передбачають факт погодження вартості, маршруту та способів розрахунку) до договорів про перевезення №0310/23/01 та №1 не надано;

- договором про перевезення від 03.10.2023 №0310/23/01 п.4.1.9 зобов`язано виконавця забезпечити наявність страхування за збереження вантажу, однак жодних страхових документів не надано;

- в автотранспортній накладній CMR відсутні відомості у графі 22 (підпис і штамп відправника), що суперечить вимогам ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів та ЗУ «Про приєднання України до конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів»;

- наданий прас-лист не актуальний, термін його дії вичерпано до 18 липня 2014 року;

- у п.8.4 зовнішньоекономічного договору №SR-CNBM-20190109 передбачено, що додатки, специфікації та інші документи підписуються обома сторонами, однак надана митному органу Специфікація від 15.04.2025 Специфікація №3 до інв.SAAE4024096-9/176-2 не підписана Продавцем;

- доповнення від 06.06.2022 №5 до зовнішньоекономічного договору від

09.01.2019 №SR-CNBM-20190109 щодо зміни розділу 9 «Юридичні адреси та реквізити сторін» містить печатку та підпис Продавця які очевидно скопійовані/перенесені (імовірно з договору). Разом з тим розділ 4 контракту «рахунок для перерахування платежів» залишено без змін, що викликає сумніви що печатка та підпис Продавця, а відповідно і додаток до контракту валідний;

- у гр.44 ЕМД зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу від 19.01.2019 №SR-CNBM-20190109 заявлено під кодом 4104 як прямий (стороною якого є виробник товарів), однак декларантом не надано документів, що підтверджують виробника товару та ТМ. Слід зазначити, що для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі:- копія ліцензії на виробництво товару;-копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару;- копія сертифікату на систему якості товару;- копія сертифікату продукції власного виробництва;- копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN;

- пунктом 7.1 Контракту передбачено, що даний Контракт вступає в дію з моменту його підписання Сторонами і діє до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов?язань. У той же час Контрактом ЗЕД не визначено поняття «повне виконання всіх зобов?язань», Однак, якщо взяти до уваги дату контракту 19.01.2019 існує імовірність, що зобов?язання продавця щодо поставки товару вже давно були виконані. Норма ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України, яка вказує, що строк дії договору обов?язково погоджується при укладенні сторонами (ч.3 ст. 180 ГКУ). Таким чином чинність поданого контракту на момент здійснення поставки є непідтвердженою;

- в копії митної декларації країни відправлення №19252948 код товару не відповідає заявленому до митного оформлення, відсутні відомості про порт відвантаження - NINGBO, у гр. «Країна кінцевого призначення» митної декларації країни вказано POL, що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції;

- декларантом з урахуванням вимог статті 254 Кодексу не забезпечено переклад митної декларації країни відправлення (Китай).

Львівською митницею було відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209160/2025/000048, №UA209160/2025/000049, №UA209160/2025/000050.

Змістом спірних правовідносин є відповідність рішень про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/800017/2 від 21.04.2025; №UA209000/2025/800018/2 від 21.04.2025; №UA209000/2025/800019/2 від 21.04.2025 критеріям правомірності, передбачених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року №2747-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі - КАС України).

При цьому, ключовими питаннями у даному спорі є правомірність здійснення митного контролю відповідачем шляхом коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за допомогою другорядного методу (резервного); наявність або відсутність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості імпортованого позивачем товару; відсутність в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару або відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 49 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Частиною першою статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частина третя статті 53 МК України визначає, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як передбачено ч.5 цієї статті, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Як передбачено ч.1 ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Як передбачено ч.3 ст.57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 МК України).

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (частина третя статті 58 МК України).

Згідно положень ч.1 ст.64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Частиною другою статті 64 МК України передбачено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Наведені норми у своїй сукупності дозволяють прийти до таких висновків:

- основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору;

- обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. (п.51 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а);

- повноваження митного органу при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів обмежуються перевіркою числового значення заявленої митної вартості;

- наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів (п.52 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а);

- сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (п.53 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а);

- митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності (п.54 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а), що відповідає принципу належного урядування;

- необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість, та буде переслідувати легітимну мету;

- застосування чи не застосування інших методів визначення митної вартості має бути обґрунтованим.

При цьому, етапи формування та перевірки митної вартості умовно можна розділити на такі:

- визначення митної вартості декларантом;

- перевірка визначеної митної вартості митним органом, яка включає:

наявність обґрунтованих сумнівів;

надіслання вимоги, задля усунення таких сумнівів та упевнення у тому, що декларант правильно визначив митну вартість;

обґрунтування обраного методу визначення митної вартості.

Щодо визначення митної вартості за основним методом та наявності у органу митної служби обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У підтвердження застосування основного методу до митної декларації №25UA46U1 позивачем надавались: Контракт № SR-CNBM-20190109 від 09.01.2019 з Додатком №5; Інвойс № SAAE4024096-9/176-2 від 23.02.2025; Коносамент №QN25020225 від 26.02.2025; CMR № 25493 від 18.04.2025; Прайс-лист від 18.07.2024; Пакувальний лист SAAE4024096-9/176-2 від 23.02.2025; Специфікація № 1 від 15.04.2025; Рахунок № РФ - 24990 від 18.04.2025; Платіжна інструкція № 489 від 18.04.2025; Довідка про транспортні витрати № 1804/21 від 18.04.2025; Договір №0711/24/02 транспортного експедирування від 07.11.2024; Договір № 1 на транспортно-експедиційне обслуговування під час перевезень зовнішньоторговельних і транзитних вантажів автомобільним транспортом від 01.10.2023; Заявка на міжнародне експедирування вантажів № 1902/55/03 від 19.02.2025; Сертифікат про походження № 25С1100А1295/00598 від 07.03.2025; Експортна декларація країни відправлення № 19252948 від 24.02.2025; Етикетка товару.

У підтвердження застосування основного методу до митної декларації № 25UA47U1 позивачем надавались: Контракт № SR-CNBM-20190109 від 09.01.2019; Інвойс № SAAE4024096-9/176-2 від 23.02.2025; Коносамент №QN25020225 від 26.02.2025; CMR № 25493/2 від 18.04.2025; Прайс-лист від 18.07.2024; Пакувальний лист SAAE4024096-9/176-2 від 23.02.2025; Специфікація № 2 від 15.04.2025; Рахунок № РФ - 24988 від 18.04.2025; Платіжна інструкція № 490 від 18.04.2025; Довідка про транспортні витрати № 1804/22 від 18.04.2025; Договір № 0711/24/02 транспортного експедирування від 07.11.2024; Договір № 1 на транспортно-експедиційне обслуговування під час перевезень зовнішньоторговельних і транзитних вантажів автомобільним транспортом від 01.10.2023; Заявка на міжнародне експедирування вантажів № 1902/55/03 від 19.02.2025; Сертифікат про походження №25С1100А1295/00598 від 07.03.2025; Експортна декларація країни відправлення № 19252948 від 24.02.2025; Етикетка товару.

У підтвердження застосування основного методу до митної декларації №25UA48U1 позивачем надавались: Контракт №SR-CNBM-20190109 від 09.01.2019; Інвойс № SAAE4024096-9/176-2 від 23.02.2025; Коносамент № QN25020225 від 26.02.2025; CMR №25493/1 від 18.04.2025; Прайс-лист від 18.07.2024; Пакувальний лист SAAE4024096-9/176-2 від 23.02.2025; Специфікація № 3 від 15.04.2025; Рахунок № РФ - 24989 від 18.04.2025; Платіжна інструкція № 491 від 18.04.2025; Довідка про транспортні витрати № 1804/23 від 18.04.2025; Договір № 0711/24/02 транспортного експедирування від 07.11.2024; Договір № 1 на транспортно-експедиційне обслуговування під час перевезень зовнішньоторговельних і транзитних вантажів автомобільним транспортом від 01.10.2023; Заявка на міжнародне експедирування вантажів № 1902/55/03 від 19.02.2025; Сертифікат про походження №25С1100А1295/00598 від 07.03.2025; Експортна декларація країни відправлення № 19252948 від 24.02.2025; Етикетка товару.

Перелік поданих позивачем документів відповідає переліку документів, передбачених ст.53 МК України та підтверджує числові значення заявленої митної вартості у згаданих митних деклараціях.

При цьому, судом уважаються необґрунтованими мотиви відповідача з приводу наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, з урахуванням такого.

Щодо відсутності у рахунку ТОВ «Клевер Тім» від 18.04.2025 №РФ 24990 відомостей про такі складові митної вартості як страхування, вивантаження, перевантаження та обробку (зберігання) оцінюваних товарів в порту призначення, не зазначення реквізитів договору про перевезення, умов оплати, відомостей про особу, відповідальну за надану інформацію.

Судом встановлено, що у вказаному рахунку відсутні зазначені контролюючим органом відомості. При цьому, суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено, що такий рахунок повинен містити у собі ці відомості.

Натомість, в матеріалах справи наявний договір транспортного експедирування, укладений між позивачем (клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «Клевер Тім» від 07.11.2024 року, який також надавався відповідачу, підпунктом 2.1.1 п.2.2 якого передбачено, що експедитор зобов`язаний забезпечувати якісне та своєчасне експедиторське транспортне обслуговування, організацію перевезення вантажів клієнта різними видами транспорту по території України і за її межами.

Підпунктом 2.2.2 цього договору передбачено, що за окремим дорученням клієнта і за його рахунок він зобов`язаний надавати послуги з організації охорони вантажів від час перевезення, перевалки та зберігання, організовувати експертизу вантажів, здійснювати страхування вантажів та оформлення товарно-транспортної документації, надавати інші допоміжні і супутні перевезенню транспортно-експедиторські послуги згідно з заявкою і/або дорученням клієнта.

Відповідно до підп.2.2.3 договору від 07.11.2024 року експедитор за рахунок клієнта зобов`язаний здійснювати розрахунки з портами, транспортними та іншими організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів та інші послуги.

Відтак, твердження щодо відсутності відомостей про такі складові митної вартості як страхування, вивантаження, перевантаження та обробку (зберігання) оцінюваних товарів в порту призначення не беруться до уваги, оскільки відповідно до згаданого договору витрати щодо цих складових несе позивач. При цьому, виконує їх експедитор товариство з обмеженою відповідальністю «Клевер Тім».

Зазначена обставина вказує на те, що контролюючий орган після подання позивачем митної декларації не у повній мірі дослідив надані йому разом із декларацією первинні документи.

Також варто зазначити, що порушення з приводу не зазначення у рахунку реквізитів договору про перевезення, умов оплати, відомостей про особу, відповідальну за надану інформацію, носять формальний характер та у жодному випадку не обмежувало можливість відповідача перевірити заявлену митну вартість товару на підставі інших наданих документів.

Щодо ідентичності розміщення печатка з підписом як у договорі про перевезення від 07.11.2024 №0711/24/02 та і у заявці від 19.02.2025 №1902/55/03.

На переконання суду, вказане твердження є лише оціночним припущенням відповідача, яке зводиться лише до його аргументу, не підтверджено жодними доказами, експертними висновками чи будь якими іншими належними і допустимими доказами.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України а адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що зазначена обставина відповідача не підтверджений жодними доказами, він не може бути покладений в основу даного судового рішення.

Щодо обставини з приводу того, що у заявці відсутні реквізити договору про перевезення, а сума портових витрат не відповідає сумі у рахунку.

Пунктом 3.1 уже згаданого раніше договору транспортного експедирування від 07.11.2024 року передбачено, що винагорода експедитора, а також витрати та інші платежі, здійснені експедитором в інтересах клієнта і пов`язаних з виконанням цього договору, оплачуються клієнтом на підставі виставленого експедитором рахунку на умовах, передбачених розділом 3 цього Договору.

У заявці ж узгоджуються попередні умови транспортно-експедиційних послуг. Обсяг фактично наданих послуг та їх вартість зазначаються у відповідному рахунку.

Відтак, згадане твердження спростовується наявними матеріалами справи, які позивач також надавав і відповідачу.

Щодо обставини з приводу зазначення у рахунку №РФ - 24990 вартості транспортних послуг після перетину кордону, однак оскільки послуги що надаються на митній території України, є об?єктом оподаткування ПДВ, а у документі відсутня інформація щодо оподаткування таких витрат ПДВ, тому існує імовірність що весь розмір транспортних витрат згідно виставленого рахунку стосується перевезення по іноземній території.

Суд зазначає, що жодними нормативно-правовими документами не передбачено оформлення міжнародного перевезення різними документами залежно від відрізка маршруту.

При цьому, відповідно до підпункту 195.1.3 п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, операції з постачання послуг з міжнародного перевезення пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом оподатковуються за нульовою ставкою. При цьому перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

Відтак, нульова ставка ПДВ застосовується до операцій з постачання послуг з міжнародного перевезення вантажів по всьому маршруту перевезення вантажів в цілому, без поділу його на відрізки в межах митної території України та поза межами митної території України, за умови, що таке перевезення здійснюється в межах одного договору.

Щодо відсутності у наданих платіжних інструкціях відміток банку.

У зазначених платіжних інструкціях вказано, зокрема, що вони сформовані з використанням системи дистанційного обслуговування, що вказує на те, що , платежі відповідно до них були проведено в електронному вигляді через систему інтернет-банкінгу.

Більше того, у згаданих платіжних інструкціях зазначені усі необхідні дані для ідентифікації документів, та, як наслідок, для підтвердження їх достовірності.

Щодо відсутності заявок (документів, які визначають договірні відносини з ТОВ «Клевер Тім» та передбачають факт погодження вартості, маршруту та способів розрахунку) з приводу здійснення перевезення перевізником " ОСОБА_1 ".

Підпунктом 2.1.1 п.2.1 договору транспортного експедирування, укладеного між позивачем (клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «Клевер Тім», від 07.11.2024 року експедитор вправі укладати від свого імені та/або від імені клієнта договори у угоди з перевізниками, судноплавними компаніями/її агентами, експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України, для виконання своїх обов`язків за цим договором.

Вказаний пункт договору пояснює здійснення перевезення товару перевізником " ОСОБА_1 ", оскільки товариство з обмеженою відповідальністю «Клевер Тім» як експедитор вправі було залучити останнього для виконання своїх обов`язків.

Пунктом п.3.1. договору передбачено, що винагорода експедитора, а також витрати та інші платежі, здійснені експедитором в інтересах клієнта і пов`язаних з виконанням цього Договору, оплачуються Клієнтом на підставі виставленого експедитором рахунку на умовах, передбачених розділом 3 цього Договору. Умови цього пункту не вимагають додаткового підтвердження сум винагороди та узгоджених витрат експедитора документами перевізників чи інших третіх осіб. Для цілей цього пункту, витрати вважаються узгодженими сторонами, якщо вони обумовлені в заявці на конкретне перевезення або шляхом письмового повідомлення експедитором на електронну пошту клієнта про такі витрати, у разі відсутності від клієнта заперечень щодо таких витрат по закінченню 2-х робочих днів з моменту відправки експедитором відповідного повідомлення.

Відтак, договори про перевезення №0310/23/01 та № 1 стосуються договірних відносин Експедитора з іншими третіми особами, а тому позивач позбавлений повноважень запитувати заявки до цих договорів.

Більше того, ч.2 ст.53 МК України містить вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Серед вказаного переліку відсутня необхідність надавати контролюючому органу будь-які заявки на перевезення.

Щодо обставин, що договором про перевезення від 03.10.2023 №0310/23/01, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Клевер Тім» (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець), а саме п.4.1.9. зобов?язано виконавця забезпечити наявність страхування за збереження вантажу, однак жодних страхових документів не надано.

Як уже згадувалось раніше, підпунктом 2.2.2 договору транспортного експедирування, укладеного між позивачем (клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «Клевер Тім», від 07.11.2024 року передбачено, що за окремим дорученням клієнта і за його рахунок експедитор, серед іншого, зобов`язаний здійснювати страхування вантажів.

Зазначена обставина вказує на те, що у спірних правовідносинах страхування вантажу здійснюється лише за дорученням клієнта, тобто, позивача.

Натомість, матеріали справи не містять жодних відомостей з приводу того, що позивач надав експедитору - товариству з обмеженою відповідальністю «Клевер Тім», а експедитор, - товариство з обмеженою відповідальністю «Клевер Тім», в свою чергу ФОП ОСОБА_2 як виконавцю за договором про перевезення від 03.10.2023 №0310/23/01, будь-які доручення для страхування товару.

Окрім того, позивачем до митного оформлення були подані інші документи, зокрема, довідки про транспортні витрати №№ 1804/21; 1804/22; 1804/23 від 18.04.2025, у яких міститься інформація що страхування вантажу не проводилось.

Щодо відсутності в автотранспортній накладній CMR відомостей у графі 22 (підпис і штамп відправника), що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19травня 1956) та ЗУ "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 №57-V.

Суд зазначає, що CMR є транспортним документом, який не містить відомостей про вартість перевезення, а тому зміст такого документа не впливає на можливість Відповідача перевірити вартість перевезення з інших документів.

Більше того, позивачем надано контролюючому органу інші документи, які підтверджують вартість перевезення товару.

Також варто зазначити, що таке порушення містить формальний характер.

Щодо надання не актуального прайс-листа, термін його дії вичерпано.

Чинне законодавство не містить обов`язкової форми прайс-листа та кожен виробник та/або продавець товару формує свій прайс-лист на власний розсуд, зазначаючи в ньому ту інформацію, яку він вважає доцільною.

Також варто зазначити, що прайс-лист носить виключно інформаційний характер та не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, оскільки не міститься в переліку документів, визначеному в ч.2 ст.53 МК України.

Щодо не підписання продавцем наданої митному органу специфікації.

З пояснень позивача вбачається, що зі змісту інвойсу SAAE4024096-9/176-2 вбачається, що товари постачаються у трьох контейнерах. Для зручності було складено специфікації №1, №2 №3, які дають змогу ідентифікувати який саме товар знаходиться у кожному з контейнерів. Зазначені специфікації не відносяться до зовнішньоекономічного договору №SRCNBM-20190109 в розумінні п.8.4, відповідно до якого було передбачено укладання додаткових угод до контракту, специфікацій та інших документів, що вимагають підписання обома сторонами, через факсимільний зв`язок та через електронну пошту. Факсимільні та скановані копії мають таку ж юридичну силу, що й оригінал.

Більше того, на переконання суду, зазначений п.8.4 Контракту пояснює можливість відсутності підпису продавця на специфікаціях.

Щодо аргументу з приводу того, що доповнення від 06.06.2022 №5 до зовнішньоекономічного договору від 09.01.2019 №SR-CNBM-20190109 щодо зміни розділу 9 «Юридичні адреси та реквізити сторін» містить печатку та підпис Продавця які очевидно скопійовані/перенесені (імовірно з договору). Разом з тим розділ 4 контракту «рахунок для перерахування платежів» залишено без змін, що викликає сумніви що печатка та підпис Продавця, а відповідно і додаток до контракту валідний.

Зазначена обставина спростовується тими ж самими мотивами, що й друге порушення у даному судовому рішенні, оскільки він є лише оціночним припущенням відповідача, яке зводиться лише до його аргументу, не підтверджено жодними доказами, експертними висновками чи будь якими іншими належними і допустимими доказами.

Як наслідок, в силу ч.2 ст.77 КАС України, не може братися судом до уваги.

Щодо не надання декларантом документів, що підтверджують виробника товару та ТМ.

Зі змісту ст.54 МК України вбачається, що перевірці мають піддаватися числове значення митної вартості, числові значення складових митної вартості та відомостей про ціну товару. Законодавець не наділяє митний орган правом перевіряти документи, що підтверджують виробника товару та торгівельної марки в процедурах підтвердження митної вартості товарів.

Щодо твердження, що в копії митної декларації країни відправлення код товару не відповідає заявленому до митного оформлення, відсутні відомості про порт відвантаження - NINGBO, у гр. "країна кінцевого призначення» митної декларації країни вказано POL, що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції

Із пояснень позивача вбачається, що у даному випадку, зі змісту графи 44 митної декларації під кодом 1503 зазначено рішення про визначення коду товару № КТ-UA- 2021 від 06.04.2021, відповідно до якого код, зазначений у копії митної декларації країни відправлення, був змінений на код заявлений до митного оформлення.

Щодо не забезпечення перекладу митної декларації країни відправлення.

Статтею 254 МК України передбачено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Відтак, вимога контролюючого органу про надання перекладу документів українською мовою є правомірною лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей.

При цьому, відповідачем в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості не наведено обставин в обґрунтування необхідності надання перекладів, пов`язаних з перевіркою або підтвердженням відомостей, зазначених у них та не повідомлено, яким чином ненадання перекладів вплинуло на визначення складових митної вартості товару.

Відтак, зазначений аргумент до уваги не береться.

Щодо твердження, що існує імовірність, що зобов?язання продавця щодо поставки товару вже давно були виконані.

На переконання суду, зазначене твердження є лише припущенням відповідача та не підтверджене жодними доказами, а тому не може бути покладене в основу даного судового рішення.

Висновуючи викладене, суд уважає, що митний орган, маючи всі необхідні та визначені чинним законодавством документи, при перевірці відповідності митної вартості визначеної декларантом у митній декларації поза межами повноважень наданими законодавством, аналізував обставини виконання контракту та надавав перевагу числовим показникам та змісту одного документу без порівняння з числовими показниками та змістом інших документів, які у своїй сукупності підтверджували митну вартість.

Суд зазначає, що позивач у спірних правовідносинах надав контролюючому органу усі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості імпортованого ним товару та відомості щодо ціни, що була фактично ним сплачена за цей товар.

Подані позивачем документи у своїй більшості не містять розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості імпортованого ним товару, а окремі наявні розбіжності носять формальний характер та не могли стати на перешкоді відповідачу для перевірки заявленої позивачем митної вартості вказаного товару.

Натомість, відповідачем не у повній мірі було досліджено надані позивачем первинні документи, що стало наслідком прийняття оскаржуваних у даній справі рішень.

Щодо зобов`язання митного органу зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Зміст частини 3 статті 53 МК України вказує на те, що письмова вимога надсилається за умови наявності розбіжності у поданих документах, наявності ознаки підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як було встановлено судом вище законодавчо визначених умов для надіслання вимоги у відповідача не було, оскільки подані позивачем документи до митних декларацій у своїй сукупності підтверджували числові значення задекларованої митної вартості.

Разом з тим, наведений порядок є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість, що і є легітимною метою.

В цьому контексті слід також зазначити і про те, що орган митної служби у вимозі повинен конкретизувати документи, надання яких може усунути сумніви достовірності відомостей, які зазначені у первинно поданих документах.

Такий підхід буде відповідати принципу належного урядування.

Деталізуючи наведений висновок, суд звертає увагу, що у п.70 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.01.2012 року у справі Рисовський проти України зазначено: Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), п. 119)..

Застосовуючи даний принцип до спірних правовідносин, суд уважає, що надіслання письмових вимог, які містять загальний перелік документів, передбачений ч.3 ст.53 МК України, без конкретизації тих, які можуть усунути сумніви, буде порушувати такі складові принципу належного урядування як послідовність, ясність дій митного органу та юридичну визначеність у спірних правовідносинах.

Щодо застосування чи не застосування інших методів визначення митної вартості має бути обґрунтованим.

У відповідності до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 08.02.2019 року у справі №825/648/17 Верховний Суд зазначив наступне: … рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів від 28.03.2017 №UA102150/2017/00017, у ньому зазначено лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів..

Застосовуючи наведений висновок до спірних правовідносин, суд зазначає, що спірні рішення не містять жодних пояснень щодо зроблених контролюючим органом коригувань на обсяги партій ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, тощо.

Також, у цьому контексті, суд погоджується з аргументом позивача, що відповідачем у порушення п.2 ч.3 ст.64 МК України, згідно якого митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей, оскільки відповідачем при визначенні митної вартості відповідного товару обрано значно вищу митну вартість, ніж мінімальну, що була наявна у відповідача.

Крім того, обрання такої вартості не було жодним чином обґрунтовано.

Такі обставини також вказують на необґрунтованість спірних рішень при визначенні митної вартості товару за методом 2 ґ.

Аргументи відповідача спростовуються викладеним.

Пунктами 1 та 2 ч.2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Підсумовуючи викладене, суд уважає, що під час розгляду справи встановлено невідповідність спірного рішення критеріям правомірності передбачених п.1 та п.3 ч.2 ст.2 КАС України.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обгрунтованість та підставність позовних вимог.

Як наслідок, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В матеріалах справи наявні договори про надання правової допомоги, рахунки на оплату, платіжні інструкції, акти прийому наданих послуг, якими підтверджується сплата позивачем 30000 грн. 00 коп. за надану правову допомогу.

Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу від попередньо заявленої суми.

Беручи до уваги складність справи, час, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом даної справи у розмірі 10000 грн. 00 коп.

Частиною першою ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судові витрати, у відповідності до вимог ч.2 ст.139 КАС України, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

в и р і ш и в :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СПАНРАЙЗ" до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів, прийняті Львівською митницею за №UA209000/2025/800017/2 від 21.04.2025; №UA209000/2025/800018/2 від 21.04.2025; №UA209000/2025/800019/2 від 21.04.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (адреса: м.Львів, вул.Костюшка Т., буд.1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПАНРАЙЗ" (адреса: м.Київ, вул.Луценка Дмитра, 15, ) сплачений судовий збір у сумі 10089 (десять тисяч вісімдесят дев`ять) грн. 96 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (адреса: м.Львів, вул.Костюшка Т., буд.1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПАНРАЙЗ" (адреса: м.Київ, вул.Луценка Дмитра, 15, ) 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. понесених судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення складено 07 жовтня 2025 року.

СуддяМартинюк Віталій Ярославович