Справа № 160/6642/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 рокуСправа №160/6642/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2025р. через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 19.03.2025р., просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви позивача про виключення його з військового обліку на підставі п.3 ч.6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати відповідача розглянути заяву та вчинити дії щодо виключення позивача з військового обліку на підставі п.3 ч.6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно довідки головного лікаря лікувально-профілактичного закладу, наданої за направленням ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ВІЛ інфікованим, станом на 27.06.2024р. є виключеним з військового обліку та не є військовозобов`язаним відповідно до застосунку Резерв+, проте, йому була видана повістка, як такому, що перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що порушує його існуюче становище та є обмеженням його конституційних прав і свобод, оскільки він був виключений з військового обліку за непридатністю до військової служби внаслідок захворювання, про що було зроблено відмітку у його військово-обліковому документі відповідно до п.3 ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ, а відповідно, вважає, що він не може бути призваний на військову службу під час мобілізації згідно до ст.22, ч.1 ст.39 Закону №2232-ХІІ. Позивач зазначив, що 13.02.2025р. ним була подана (засобами поштового зв`язку) до відповідача заява про виключення його з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону №2232 (як непридатного до військової служби за станом здоров`я), дана заява була вручена відповідачеві 14.02.2025р., проте, відповідачем відповідні відомості стосовно непридатності позивача до проходження військової служби до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не внесені, його заява не розглянута, що, на переконання позивача, свідчить про допущену відповідачем протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді його заяви від 13.02.2025р., що є порушенням відповідачем вимог ст.ст.1, 3,5, 7 Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою суду від 24.03.2025р. відкрито провадження у даній адміністративній справі, розгляд даної справи було призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 23 квітня 2025 року та зобов`язано відповідача протягом 15 днів з дня отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази того, що позивач є військовозобов`язаним з урахуванням даних ВОД з «Резерв+» про те, що позивач станом на 27.06.2024р. не військовозобов`язаний, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначена ухвала суду була отримана відповідачем у його електронному кабінеті фактично 25.03.2025р. (у робочий час), що підтверджується змістом довідки про доставку електронного листа та є належним повідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст.18 КАС України, наявної у справі.

Станом на момент розгляду даної справи 06.10.2025р. відповідачем на вимогу зазначеної ухвали суду відзиву на позов не надано, про причини не надання його суд не повідомлено.

У відповідності до вимог ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи наведене, належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду даної справи, що підтверджено вищенаведеними доказами, не повідомлення відповідачем про причини не подання відзиву на позов на вимогу суду, з урахуванням строків розгляду даної справи, встановлених ст.258 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності відзиву на позов відповідача за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.6 ст.162 згаданого вище Кодексу.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із великим навантаженням, перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці, що об`єктивно унеможливлювало судовий розгляд справ у згаданий період, ухвалою суду від 06.10.2025р. судовий розгляд даної справи на підставі ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України було продовжено до 06.10.2025р.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 06.10.2025р., тобто у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи копій документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 як військовозобов`язаний, за постановою ВЛК від 10.06.2024р. є придатним до військової служби, звання солдат, ВОС 975235 станом на 13.02.2025р. про що свідчить зміст копії паспорту позивача та інформації, яка міститься у копії його військово-облікового документу (далі ВОД) у мобільному застосунку «Резерв+», наявних у справі.

13.02.2025р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою у якій просив внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно позивача, як особи, що визнана непридатною до військової служби, виключена з військового обліку та є не військовозобов`язаною особою, що підтверджується змістом фотокопії наведеної заяви позивача.

Зазначена заява позивача від 13.02.2025р. була направлена засобами поштового зв`язку Укрпошта 13.02.2025р. та отримана відповідачем 18.02.2025р. про що свідчать фотокопії опису вкладення, фіскального чеку від 13.02.2025р. та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №290, наявних у справі.

Вказана заява позивача від 13.02.2025р. відповідачем розглянута у встановлені законодавством строки не була, відповідачем відповіді на неї не надано (такі докази в матеріалах справи відсутні).

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді його заяви від 13.02.2025р. про виключення його з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача частково, виходячи з наступного.

Стаття 40 Конституції України закріплює право усіх направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст.3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

У відповідності до ст.5 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно ст. 15 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст.19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Статтею 20 Закону №393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно ст.24 Закону №393/96-ВР встановлено, що особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами (клопотаннями), скаргами до посадових осіб органів державної влади відповідно до їх функціональних обов`язків, а, відповідно, на таких осіб покладений обов`язок об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги та письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення у місячний строк від дня їх надходження, який може бути продовжено до сорока п`яти днів, а особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

При цьому, рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови.

Як встановлено судом у ході судового розгляду справи, позивач засобами зв`язку Укрпошта звернувся до відповідача із заявою про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно виключення позивача з військового обліку, як такого, що визнаний непридатним до військової служби та не є військовозобов`язаним від 13.02.2025р., що підтверджується змістом копії наведеної заяви, описом поштового вкладення та фіскальним чеком від 13.02.2025р.

Зазначена заява позивача була отримана відповідачем засобами поштового зв`язку 18.02.2025р. про що свідчить фотокопія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №290, наявна у справі.

Разом з тим, відповідач вмотивованої відповіді на вказану заяву від 13.02.2025р. позивачеві не надав (в матеріалах справи такі докази відсутні).

Станом і на момент розгляду даної справи таких доказів суду відповідачем без поважної причини не надано.

Ухвала суду від 24.03.2025р., яка була отримана відповідачем фактично у робочий час 25.03.2025р. (згідно довідки про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача), у якій судом було зобов`язано надати відзив на позов з дотриманням вимог ст.162, 261 КАС України

Проте, вказана ухвала суду відповідачем була проігнорована та без поважних причин відзиву на позов суду не надано.

При цьому, судом враховується і позиція Верховного Суду, викладена у його постанові від 26.09.2019р. у справі 826/11164/16, за якою орган уважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку.

За приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, аналізуючи вищенаведені норми законодавства, встановлені судом обставини та наведені правові висновки у їх сукупності, суд приходить до висновку, що не розгляд та не надання обґрунтованої та вмотивованої письмової відповіді за заявою позивача від 13.02.2025р. про виключення його з військового обліку у визначений Законом термін, є протиправною бездіяльністю відповідача, як суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про визнання такої бездіяльності відповідача протиправною підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про правомірність його бездіяльності щодо не розгляду заяви позивача від 13.02.2025р. про виключення його з військового обліку у термін та в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», з урахуванням норм вищенаведеного чинного законодавства, обставин справи, встановлених судом та правової позиції Верховного Суду, яка викладена вище та не спростована відповідачем.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не розгляду та не надання обґрунтованої та вмотивованої письмової відповіді за заявою позивача від 13.02.2025р. про виключення його з військового обліку у термін та у порядку, що визначений Законом України «Про звернення громадян», суд приходить до висновку, що відповідач, допустивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що, вищенаведеною бездіяльністю щодо не розгляду та не надання обґрунтованої та вмотивованої письмової відповіді за заявою позивача від 13.02.2025р. про виключення його з військового обліку у термін та у порядку, що визначений Законом України «Про звернення громадян», відповідач порушив права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 13.02.2025р. та вчинити дії щодо виключення позивача з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

У відповідності до п.п.23 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що похідна позовна вимога вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

А за приписами ч.2 ст.9 згаданого Кодексу, передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Так, як свідчить зміст позову, предметом даного позову є бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді відповідачем заяви позивача від 13.02.2025р. щодо виключення його з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у термін та у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян» (про що зазначено позивачем в уточненому позові від 19.03.2025р.)

Вказана основна позовна вимога з наведених вище підстав судом була задоволена.

А відтак, і позовна вимога щодо спонукання відповідача розглянути вказану заяву позивача від 13.02.2025р. про виключення його з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як похідна вимога від основної (визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяви позивача), також підлягає задоволенню.

При цьому, у даному випадку, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, слід у вказаній частині вимог вийти за межі позовних вимог у відповідності до ч.2 ст.9 згаданого Кодексу, та спонукати відповідача не тільки розглянути заяву позивача від 13.02.2025р. щодо виключення його з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а й зобов`язати відповідача за результатами її розгляду надати вмотивовану відповідь на згадану заяву позивача з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян».

Між тим, у задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виключення позивача з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» слід відмовити, виходячи з наступного.

Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, щодо того, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі повноважень суду, визначених законодавцем.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах Закону, зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підміняти рішення суб`єкта владних повноважень.

Згідно до вимог ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За приписами абз. 2 ч.4 згаданої статті, також визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, у даному випадку, при вирішенні питання щодо не розгляду відповідачем заяви позивача від 13.02.2025р. щодо виключення його з військового обліку, з яким до відповідача звернувся позивач, втручатися у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень адміністративний суд позбавлений повноважень через те, що відповідач у даних правовідносинах вчинив протиправну бездіяльність та заяву позивача у термін та у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян» ще не вирішував, а відтак, останній у вирішенні даного питання має свободу розсуду, у яку адміністративний суд не втручається.

В той же час, у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідач, отримавши згадану вище заяву позивача 18.02.2025р., не розглянув її та вмотивованої відповіді позивачеві не надав взагалі, чим вчинив протиправну бездіяльність, а тому, у даних правовідносинах, слід спонукати відповідача лише розглянути заяву позивача (не втручаючись у його свободу розсуду дискрецію) та зобов`язати за результатами розгляду заяви позивача надати вмотивовану відповідь з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян».

При цьому, судом враховується і те, що предметом даного позову (за уточненим позовом від 19.03.2025р.) є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяви позивача від 13.02.2025р. про виключення його з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ.

Жодних інших позовних вимог, які б стосувалися дій чи бездіяльності відповідача з приводу не виключення позивача з військового обліку у позові не заявлено.

А відтак, спонукання відповідача вчинити дії по виключенню позивача з військового обліку не є предметом цього спору, тому такі позовні вимоги, викладені у позові лише як похідні вимоги (без заявлення основної вимоги) і не можуть бути задоволені судом.

Також суд зазначає, що виключенню з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ (визнання особи непридатною до військової служби) передує відповідна процедура проходження ВЛК військовозобов`язаним у відповідності до Положення №402 від 14.08.2008р. з прийняттям ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідного рішення (в матеріалах справи таке рішення стосовно позивача відсутнє).

Таким чином, із наведених обставин слідує, що без дотримання згаданої вище процедури проходження позивачем ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 виключення з військового обліку за судом рішенням не передбачено, у даному випадку, судове рішення не може підміняти рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому у наведеній вище частині позовних вимог позивачеві слід відмовити.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно платіжного документу №2562-4372-2793-8983 від 26.02.2025р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 484 грн. 48 коп., виходячи із розрахунку: сума сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн. (за подання позову у електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору) згідно до вимог ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір»/2.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 52, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.02.2025р. про виключення його з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 13.02.2025р. про виключення його з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та за результатами її розгляду надати вмотивовану відповідь з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 484 грн. 48 коп. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва