Справа № 420/32694/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/32694/24

Головуючий І інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 26.12.2024р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

21.10.2024р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Одеській області та ГУ ПФУ у Київській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у зарахуванні до її страхового стажу періоду роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 з перекладом стор.6,7,8,9 трудової книжки та актовий запис про народження від 21.06.1995р. №843, відповідно до перекладу з грузинської мови на українську мову, який виконаний в Департаменті перекладів при «Асоціації перекладачів та філологів»;

- скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області від 01.10.2024р. №77 про відмову в призначенні їй пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до її страхового стажу періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 з перекладом стор.6,7,8,9 трудової книжки: з 03.04.1989р. по 25.09.1991р., з 30.09.1991р. по 30.12.1994р., та актовий запис про народження від 21.06.1995р. №843, відповідно до перекладу з грузинської мови на українську мову, виконаного в Департаменті перекладів при «Асоціації перекладачів та філологів» та призначити пенсію за віком з моменту виникнення права, тобто з 01.07.2024р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.09.2024 р. позивач звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області за призначенням пенсії за віком, надавши всі необхідні документи та довідки. Однак, рішенням від 01.10.2024р. №77 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з не врахуванням до загального стажу періодів роботи з 03.04.1989р. по 25.09.1991р. та з 30.09.1991р. по 30.12.1994р., а також періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, що, на її думку, є протиправним і порушує право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.

Відповідачі, у свою чергу, надали до суду першої інстанції письмові відзиви, в якому позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФУ у Київській області від 01.10.2024р. №77 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано ГУ ПФУ у Київській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 03.04.1989р. по 25.09.1991, з 30.09.1991р. по 30.12.1994р. згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 з перекладом, а також період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, призначивши їй пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - з 01.07.2024р. В іншій частині позову - відмовлено. Стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Київській області 29.01.2025р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.12.2025р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ у Київській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

26.02.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

10.03.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечувала щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просила оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) звернулася 24.09.2024р. із заявою про призначення пенсії за віком до ГУ ПФУ в Одеській області (за місцем проживання).

Разом із заявою від 24.09.2024р. для призначення пенсії позивачем було подано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про народження дитини № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_4 , б/н; свідоцтво про шлюб № НОМЕР_6 ; трудову книжку серії НОМЕР_2 .

За принципом екстериторіальності органом для розгляду заяви позивача від 24.09.2024р. було визначено ГУ ПФУ у Київській області.

01.10.2024р. рішенням ГУ ПФУ у Київській області №77 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.09.2024р. відмовлено в призначенні пенсії за віком у відповідності до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (31 рік), наявний страхований стаж - 26 років 6 місяців 25 днів.

У рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди:

- роботи з 03.04.1989р. по 25.09.1991р., з 30.09.1991р. по 30.12.1994р. відповідно до перекладу трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки зазначена інформація про те, що печатки, якими завірено записи про звільнення - печатка: нерозбірливо;

- догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не було надано переклад свідоцтва про народження № НОМЕР_4 , документів про здійснення заявницею догляду за дитиною до 3-річного віку.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості і доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірного рішення ГУ ПФУ у Київській області.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.

Частиною 1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За визначенням, наведеним у ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено ч.4 цієї статті, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим же Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до ст.26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017р. Починаючи з 01.01.2018р. право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024р. по 31.12.2024р. - не менше 31 року.

Як вбачається із матеріалів даної справи, ГУ ПФУ у Київській області не зараховано періоди роботи позивача з 03.04.1989р. по 25.09.1991р. та з 30.09.1991р. по 30.12.1994р. у відповідності до перекладу трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки печатки, якими було завірено записи про звільнення (у перекладі) визначені як «нерозбірливі».

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ у Київській області, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Вказаним нормам відповідає також п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.

Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У свою чергу, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подала до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - трудову книжку серії НОМЕР_2 , дата заповнення 14.12.1981р. При цьому, записи на сторінках 6-7, 8-9 вказаної трудової книжки дійсно зроблені грузинською мовою.

У той же час, позивач надала переклад вказаних сторінок трудової книжки серії НОМЕР_2 з грузинською на українську мову, який був виконаний в Департаменті перекладів при «Асоціації перекладачів та філологів», де справжність підпису перекладача засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, яким також особу перекладача встановлено, дієздатність та кваліфікацію перевірено.

Згідно з перекладом, з 03.04.1989р. по 25.09.1991р. позивач працювала в Асфальтно-бетонному виробництві м.Руставі на посаді головного бухгалтера, а в період з 30.09.1991р. по 30.12.1994р. - в кооперативі «Мегзурі» (Супутник) м.Руставі на посаді головного бухгалтера.

У перекладі також зазначені документи, на підставі яких внесені вказані записи до трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Щодо печатки, то в перекладі зазначено «нерозбірливо».

З цієї підстави (оскільки зазначена інформація про те, що печатки, якими завірено записи про звільнення - печатка: нерозбірливо), як вже було зазначено вище, відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 03.04.1989р. по 25.09.1991р. та з 30.09.1991р. по 30.12.1994р.

У світлі доводів учасників справи, колегія суддів звертає увагу на те, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджена «Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників».

Згідно з п.1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Так, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.1.2 Інструкції №58, трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Правила заповнення трудової книжки закріплені у п.2 цієї Інструкції, та за правилами її п.2.1, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Як передбачено п.2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

За змістом п.2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У силу п.2.12 Інструкції №58, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

До прийняття наведеної вище Інструкції, порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях регламентувався «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях» (затв. постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162), правилами якої було також передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У силу вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993р. №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають судовій колегії підстави дійти висновку, що законодавцем було покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, а відтак і неналежне ведення (у тому числі зазначення певним чином дати наказу про прийняття на роботу) не може позбавити позивача права на включення її спірного періоду роботи до стажу та отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, самостійне внесення працівником відомостей відносно своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено чинним законодавством.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018р. у справі №677/277/17.

Отже, відсутність посилання чи неточних записів у трудовій книжці не може бути підставою для виключення спірного періоду роботи із трудового стажу позивача, адже вона, як працівник, не може відповідати за правильність та повноту оформлення будь-яких документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення її конституційного права на соціальний захист.

Крім того, суд 1-ї інстанції цілком правильно врахував і той факт, що зі сплином часу печатка втрачає колір і чіткість. Це природній фактор. Зі сторінок 6-7, 8-9 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачається, що печатки проставлені, втім їх дійсно погано видно. Однак, набутий позивачем трудовий стаж не повинен піддаватися сумніву і позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до страхового стажу.

Жодного спростування вищевказаних висновків відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.

Таким чином, за наявності вищевказаних записів у трудовій книжці позивачки, суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем протиправно не зараховано період роботи з 03.04.1989р. по 25.09.1991р. та з 30.09.1991р. по 30.12.1994р. до страхового стажу позивача при вирішенні питання про призначення пенсії.

Окрім того, як видно з матеріалів даної справи, підставою для неврахування позивачу спірного періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку стала відсутність перекладу свідоцтва про народження № НОМЕР_4 , документів про здійснення заявницею догляду за дитиною до 3-річного віку.

Відповідно до п. «ж» ч.3 ст.56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

За змістом вимог ст.181 КЗпП України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та відпустка без збереження заробітної плати (у разі якщо дитина потребує домашнього догляду, на підставі медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

З огляду на викладене вище, час догляду за дитиною, у тому числі у період до 01.01.2004р., зараховується до стажу непрацюючій матері (до досягнення нею 3-річного віку) або працюючій особі, якій у встановленому законом порядку надана відповідна відпустка по догляду за дитиною до 3- та 6-річного віку.

Судами обох інстанцій встановлено, що разом із заявою про призначення пенсії позивачем подано свідоцтво про народження дитини № НОМЕР_4 , оформлене грузинською мовою без перекладу на українську мову

Але, ОСОБА_1 також було подано переклад актового запису про народження від 21.06.1995р. №843, згідно з яким, вона є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У графі 22 актового запису вказано про видачу свідоцтва про народження серія НОМЕР_7 від 01.02.1997р.

Переклад виконаний в Департаменті перекладів при «Асоціації перекладачів та філологів».

Крім того, у паспорті позивачки серії НОМЕР_3 на сторінці 7 «особливі відмітки» теж наявний запис про наявність у неї сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач у період з 30.12.1994р. по 12.01.1998р. не працювала.

Як передбачено п.11 Порядку №637, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про те, що відповідно до п. «ж» ч.3 ст.56 Закону №1788-XII та п.11 Порядку №637, позивач має право на зарахування до стажу роботи та, відповідно, й до страхового стажу часу догляду за дитиною 18.06.1995р.н. до досягнення 3-річного віку.

Судова колегія також вважає за доцільне зазначити про те, що порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV затверджений постановою Правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1.

Відповідно до п.1.1 розділу І Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України..

Згідно з п.4.2 розділу IV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

У силу п.4.10 розділу IV Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи і прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію (територіальний орган Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Київській області, а тому дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, який був визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 06.10.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко