Справа № 440/636/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 р. Справа № 440/636/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, по справі № 440/636/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не зарахування ОСОБА_1 в пільговому обчисленні трудовий стаж вироблений в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі за періоди з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 30.08.1993;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати в пільговому обчисленні трудовий стаж ОСОБА_1 у районі Крайньої Півночі за періоди з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 30.08.1993 з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців та здійснити перерахунок пенсії за віком;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області сплачений судовий збір в сумі 1211,60 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 року у справі № 440/636/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні в пільговому обчисленні трудовий стаж вироблений в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі за періоди з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 30.08.1993.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати в пільговому обчисленні трудовий стаж ОСОБА_1 у районі Крайньої Півночі за періоди з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 30.08.1993 з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців та здійснити перерахунок пенсії за віком.

Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, яку аргументує порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 у справі № 440/636/25 та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 31.12.1990, згідно з довідкою від 25.01.2018 № 26, виданою муніципальною бюджетною загальноосвітньою установою «Середня загальноосвітня школа» Магаданської області, не містить інформації щодо користування пільгами, тому вищезазначений період роботи зараховано без застосування пільг відповідно до вимог чинного законодавства.

В апеляційній скарзі відповідач зауважує про неналежність відповідача у справі та зазначає, що заяву ОСОБА_1 від 22.02.2022 року про призначення пенсії за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та прийнято рішення про призначення пенсії. Лист від 26.12.2024 №22445-20045/Д-02/8-1600/24 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області є лише роз`ясненням та не є владним рішенням, яке підлягає оскарженню, адже фактично владним рішенням у цій справі є Рішення головного управління ПФУ в Житомирській області за результатом розгляду заяви позивача від 22.02.2022 року.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 22.02.2022 позивач подала заяву про призначення пенсії за віком до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, до якої додала диплом про навчання НОМЕР_1 , довідку з ДПІ про облік як суб`єкта підприємницької діяльності № 721, довідку про джерела доходів з 01.07.2000 № Д-1, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № Д-3, довідку про заробітну плату (спецпенсії) до 01.07.2000 № Д-3, довідку про зміну назви організації, довідку про прийняття на роботу (навчання) № 26, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідки про періоди роботи науковим працівником (подовження трудового договору), довідку, що визначає право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років № 860, довідку, що визначає право на пільги відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 01-44/58, документ про особливі заслуги перед Батьківщиною (запит на перевірку заробітної плати) № 34947, заяву про спосіб виплати пенсії, інший документ (курс рубля), паспорт № НОМЕР_2 та трудову книжку НОМЕР_3 .

Заяву ОСОБА_1 від 22.02.2022 про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та прийнято рішення про призначення пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області з 20.02.2022.

При обчисленні трудового стажу пенсійним органом було зараховано до трудового стажу позивача період роботи з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 30.08.1993 на посаді вчителя фізичної культури Соколовської середньої школи №20 Магаданського гороно та Стєкольненської середньої школи Хасинського відділу освіти, однак не зараховано стаж роботи з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 30.08.1993 як трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців.

28.11.2024 позивач звернулася із заявою (клопотанням) до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області із заявою, в якій просила зарахувати в пільговому обчисленні пенсії період роботи з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 30.08.1993 як трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців, та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 22.02.2022, з урахуванням фактично виплачених сум.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом від 26.12.2024 повідомило позивача про те, що періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 31.12.1990, згідно з довідкою від 25.01.2018 № 26, виданою муніципальною бюджетною загальноосвітньою установою «Середня загальноосвітня школа» Магаданської області, не містить інформації щодо користування пільгами. Тому вищезазначений період роботи зараховано без застосування пільг відповідно до вимог чинного законодавства.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, достатньо одного з документів, трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» № 32-V від 26.07.2006. Враховуючи відомості трудової книжки, що підтверджують отримання пільг під час роботи позивачки в районі Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, суд дійшов висновку про те, що відмова відповідача в кратному обчисленні вказаних періодів роботи позивачки, з огляду на відсутність у довідці від 25.01.2018 № 26, виданої муніципальною бюджетною загальноосвітньою установою «Середня загальноосвітня школа» Магаданської області, інформації щодо користування пільгами, є протиправною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

При цьому, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

У відповідності до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встанолюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу наведених норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка, а у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як встановлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи (записами в трудовій книжці НОМЕР_3 ), 01.09.1985 ОСОБА_1 прийнята на посаду вчителя фізкультури в Соколовську середню школу №20 Магаданської області.

22.09.1986 позивач звільнена у зв`язку з переведенням в Стєкольненську середню школу №20 Хасинського району, цього ж дня прийнята вчителем фізкультури Стєкольненської середньої школи №20 Хасинського району.

30.08.1993 позивач звільнена з Стєкольненської середньої школи Хасинського району у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи неточними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.

У зв`язку з доводами відповідача стосовно відсутності відомостей щодо користування позивачкою пільгами згідно з довідкою від 25.01.2018 № 26, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У відповідності до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За положеннями частини 2 статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно зі статтею 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до положень статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація (далі Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно з частиною 2 статті 6 Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 11 Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Таким чином, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність та відповідно до наданих державами-учасницями міжнародних угод документів на підтвердження наявності відповідного стажу, виданих у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві. Зазначена постанова набрала чинності 02.12.2022.

Відтак, до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

При цьому, абзацом 1 пункту 5 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV (в редакції Закону N 32-V від 26.07.2006) встановлено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Згідно з абзацом 2 пункту 5 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами (абзац 3 пункту 5 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV).

Так, пунктом 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

У відповідності до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пільги надаються на територіях, включених до складу районів, передбачених Переліком районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 р. № 1029 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють у районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», за адміністративно-територіальним поділом на 10 листопада 1967 р.

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Таким чином, із аналізу наведених положень слідує, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців ) є наявність документального підтвердження стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Підтвердженням факту роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка. Також ці обставини можуть підтверджуватися іншими документами, зокрема, довідкою.

Відповідно до записів трудової книжки позивача, у період з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 30.08.1993 вона працювала в районі Крайньої Півночі на посаді вчителя фізичної культури Соколовської середньої школи №20 Магаданської області та Стєкольненської середньої школи Хасинського району. Згідно з довідкою від 25.01.2018 № 26, виданою муніципальною бюджетною загальноосвітньою установою «Середня загальноосвітня школа» Магаданської області, позивач працювала в районі Крайньої Півночі за строковим трудовим договором.

При цьому, з огляду на наведені вище правові норми, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їхня сукупність.

Даний висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 21.08.2019 року №750/1717/16-а, від 09.10.2019 у справі 489/5283/16-а, від 08.11.2019 у справі № 396/153/17, від 18.11.2024 у справі № 340/4436/23.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що записи трудової книжки позивача підтверджують отримання пільг під час роботи позивачки в районі Крайньої Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та наявності правових підстав для зарахування до трудового стажу позивачки спірних періодів у пільговому обчисленні кожний рік роботи за один рік і шість місяців.

З огляду на вказане, колегія суддів доходить висновку про те, що відмова відповідача в кратному обчисленні зазначених періодів роботи позивачки через відсутність у довідці від 25.01.2018 № 26, виданої муніципальною бюджетною загальноосвітньою установою «Середня загальноосвітня школа» Магаданської області, інформації щодо користування пільгами, є протиправною.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що лист від 26.12.2024 №22445-20045/Д-02/8-1600/2 Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не є владним рішенням органу пенсійного фонду, яке підлягає оскарженню та стосовно належного відповідача у справі колегія суддів зазначає про наступне.

Як було встановлено в ході судового розгляду, заяву ОСОБА_1 від 22.02.2022 про призначення за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та прийнято рішення про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При обчисленні трудового стажу пенсійним органом було зараховано до трудового стажу позивача період роботи з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 30.08.1993 на посаді вчителя фізичної культури Соколовської середньої школи №20 Магаданського гороно та Стєкольненської середньої школи Хасинського відділу освіти, однак не зараховано стаж роботи з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 30.08.1993 як трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців.

28.11.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області із заявою, в якій просила зарахувати в пільговому обчисленні пенсії період роботи з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 30.08.1993 як трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців, та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 22.02.2022, з урахуванням фактично виплачених сум.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом від 26.12.2024 повідомило позивача про те, що періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 31.12.1990, згідно з довідкою від 25.01.2018 № 26, виданою муніципальною бюджетною загальноосвітньою установою «Середня загальноосвітня школа» Магаданської області, не містить інформації щодо користування пільгами. Тому вищезазначений період роботи зараховано без застосування пільг відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам та доводам апеляційної скарги, суд зазначає таке.

Публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу зазначеної норми Конституції України вбачається, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом». Застосування такого принципу забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Таким чином, з огляду на мету, адміністративне судочинство покликано насамперед захистити фізичних та юридичних осіб від порушень суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Статтею 5 КАС України закріплено, що кожній особі надане право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до Додатку 7 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповіднодо Закону України «Про загальнообов`язкове державнепенсійнестрахування» (пункт 4.2 Розділу IV), заяви з питань пенсійного забезпечення подаються до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від адреси задекларованого/зареєстрованого місця проживання заявника.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася із заявою та доданими до неї документами з метою реалізації свого права на перерахунок та виплату пенсії до суб`єкта владних повноважень, який уповноважений вирішувати дане питання. У свою чергу, уповноважений пенсійний орган відмовив у такому перерахуванні та виплаті.

Колегія суддів звертає увагу, що лист Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.12.2024 є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, виданим (прийнятим) на виконання владних управлінських функцій, який стосується прав або інтересів позивача.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів констатує, що відповідачем у справі є саме той орган (посадова особа), рішення чи дії якого оскаржуються. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області є належним відповідачем у справі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, які полягають у відмові зарахувати ОСОБА_1 в пільговому обчисленні трудовий стаж вироблений в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі за періоди з 01.09.1985 по 22.09.1986 та з 23.09.1986 по 30.08.1993 є неправомірними, а тому апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 року у справі № 440/636/25 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 по справі № 440/636/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій