Справа № 320/14645/24
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року Справа № 320/14645/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_2 , в якому просить суд:

1. Визнати незаконною бездіяльність щодо не скасування арешту з предмету іпотеки (машиномісце НОМЕР_3, у вбудованому паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заг. площею 14,2 м. кв.) після повернення виконавчого листа 22.03.2023р., накладений 27.12.2022р. за № 48839759, старшим державним Департаменту державної виконавчої служби Міністерству юстиції України Григорян О.Г. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2;

2. Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерству юстиції України, скасувати арешт накладений 27.12.2022р. за № 48839759, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерству юстиції України Григорян О.Г. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 з майна яке є предметом іпотеки від 31.03.2020, а саме машиномісце НОМЕР_3, у вбудованому паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заг. площею 14,2 м. кв.

В обґрунтування позову позивачем вказано, що між ним та ОСОБА_2 31.03.2020 укладено договір позики щодо забезпечення виконання зобов`язання з повернення суми позики в розмірі 485 040,00 гривень. У забезпечення виконання зобов`язань за даним договором ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: машиномісце № НОМЕР_1 , у вбудованому паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заг. площею 14,2 м. кв. Зазначає, що з 31 березня 2020 року у позивача виникло право власності на вказаний предмет іпотеки, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності: 36139845, та підтверджується Витягом з Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.03.2020p. індексний номер витягу: 205780957. Однак на момент реалізації свого права на іпотеку позивачу стало відомо, що 27 грудня 2022 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерству юстиції України Григорян О.Г. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_2, було винесено постанову про арешт майна боржника. Постанову від 27.12.2022 винесено при примусовому виконанні наказу Господарського суду м. Києва в справі 910/18602/17 від 17.11.2022.

Покликаючись на положення ч.6, ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи черговість державної реєстрації прав та вимог на нерухоме майно, оскільки запис про реєстрацію іпотеки за договором був зареєстрований 31.03.2020, а спірний запис про арешт нерухомого майна 27.12.2022, вважає, що запис іпотеки має пріоритет над записом зареєстрованим державним виконавцем.

Відмічає, що державним виконавцем 22.03.2023 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, однак арешт не скасовано.

Позивач вказує, що відновленням його порушеного права на реалізацію предмета іпотеки є визнання незаконною бездіяльності виконавця щодо не скасування арешту з предмету іпотеки після повернення виконавчого листа стягувачу за ВП НОМЕР_4, зобов`язання скасувати арешт.

13.05.2024, ухвалою суду дана позовна заява була відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 169 КАС України залишена без руху у зв`язку із невідповідністю останньої ч. 6 ст. 161 КАС України та визначено позивачу порядок та строк усунення недоліків позовної заяви.

23.05.2024 через систему "Електронний суд" представником позивача подана заява на виконання вимог ухвали суду.

22.07.2025 ухвалю суду задоволено заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, визнано поважними причини пропуску ОСОБА_3 строку звернення до суду з цим позовом та поновлено строк звернення до суду; провадження в адміністративній справі відкрито та справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

29.07.2025 відповідачем через систему "Електронний суд" подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у позові, вказуючи на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховуючи норму ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» за якою особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Додає, що за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 державним виконавцем постановою від 23.03.2023 повернуто виконавчий документ стягувачу за п. 2 ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір та витрати виконавчого провадження за постановою від 27.12.2022 боржником не сплачено, та враховуючи положення ст. 40 вказаного Закону, зняття арешту із майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження та можливе за підстав визначених ст. 59 Закону. Якщо позивач вважає, що спірне майно належить йому, а не боржникові, він може звернутись до суду із позовом про визнання права власності та зняття арешту.

Також подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із непідсудністю даного спору адміністративному суду враховуючи положення ст. 287 КАС України та зазначено що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 перебував наказ, виданий Господарським судом міста Києва від 17.11.2022 у справі № 910/18602/17, рішення, дій чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення може бути оскаржена сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ. Додає, що позивач не є стороною у виконавчому провадженні № НОМЕР_2.

Ухвалою суду від 06.10.2025 відмовлено у клопотанні відповідача про закриття провадження у справі.

Щодо тверджень відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, заявлення про залишення позову без розгляду, суд зазначає, що питання пропуску строку та поважності причин пропуску було розглянуто судом на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, ухвалено судом визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено строк. Доводи відповідача суд вважає необґрунтованими та безпідставно заявленим клопотання про залишення позову без розгляду.

Подано відповідачем також заяву про розгляд справи у порядку загального позовного провадження виходячи з предмету спору справа має виняткове значення для відповідача, враховуючи обсяг та характер доказів у справі, положення ст. 257 КАС України вважає, що вказана справа не відноситься до справ незначної складності.

Розглянувши заяву відповідача про призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд зазначає про її необґрунтованість в силу ст. 12 та враховуючи положення ст. 257 КАС України, виходячи з предмет спору відповідно обраного позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, поданих сторонами доказами, заява не підлягає задоволенню судом.

Третьою особою викладену правову позицію по суті спору до суду не подано.

Таким чином, адміністративна справа вирішується судом у порядку письмового провадження за наявними у ній правовими позиціями сторін та поданими ними доказами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, позиції сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм наступну правову оцінку.

На виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерству юстиції України перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 y справі № 910/18602/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» грошових коштів у розмірі 68 243 146 (шістдесят вісім мільйонів двісті сорок три тисячі сто сорок шість) грн. 34 коп.

27.12.2022 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

27.12.2022 державним виконавцем, керуючись вимогами статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 6 824 314,63 грн.

Також, керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень. затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою з боржника ОСОБА_2 стягнуто мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 402,67 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єтків нерухомого майна щодо суб`єкта та об`єкта нерухомого майна, виконавцем встановлено, що за боржником ОСОБА_2 зареєстровано єдине нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, об`єкт нерухомого майна: машиномісце АДРЕСА_1, номер об`єкта в РПВН: 32191393, що належить боржнику на праві власності на підставі договору дарування від 31.03.2020 № 1956, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. (номер запису про право власності /довірчої власності: 36139845).

Постановою від 27.12.2022, державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить боржнику в межах суми заборгованості, зокрема, на машиномісце АДРЕСА_1 та внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

22.03.2023 державним виконавцем, керуючись пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Представник позивача звернувся до відповідача із заявою від 13.02.2024 №21-ц, в якій просив зняти арешт з майна боржника.

У відповіді від 23.02.2024, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначив про те, що враховуючи ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», відсутність сплати боржником виконавчого збору та витрат за виконавчим провадженням, підстав для звільнення майна боржника з під арешту відсутні. За ст. 56 Закону «Про виконавче провадження» визначено чіткий перелік обставин, за якими може бути знято арешт, та додано, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові може звернутись до суду із позовом про визнання право власності на це майно та зняття арешту. Вказує, про відсутність підстав для задоволення заяви.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не зняття арешту з майна, позивач звернувся до суду із даним позовом задля захисту порушених прав та інтересів.

Відповідно, предметом спору є бездіяльність державного виконавця щодо не скасування накладеного постановою від 27.12.2022 арешту на нерухоме майно боржника яке є предметом іпотеки, у зв`язку з чим, така бездіяльність відповідача підлягає перевірці судом на вимоги ч. 2 ст. 2 КАС України, із дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначеного ч. 3 вказаної статті цього кодексу.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом приписів пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п.8 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Статтею 56 Закону №1404-VІІІ передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 40 Закону №1404-VІІІ, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

За пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається (частина 3 статті 37 Закону №1404-VІІІ).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (частина 5 статті 37 Закону №1404-VІІІ).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу встановлені пунктом 22 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 року і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року №489/20802, яким передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону (зняття арешту тощо).

Також, приписами ч. 4 ст. 59 Закону №1404-VІІІ визначено, серед іншого, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону №1404-VІІІ).

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи вищевикладене, наслідки завершення виконавчого провадження щодо зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, а також сплати боржником витрат за виконавчим провадженням та виконавчого збору.

Судом встановлено, що 31.03.2020 згідно відомостей Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єтків нерухомого майна внесено запис про іпотеку № 36140132 та запис про заборону на нерухоме майно № 36140102, на підставі договору про іпотеку № 1967 від 31.03.2020, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, сторонами цього договору є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розмір зобов`язання забезпеченого іпотекою становить 485 040 грн.

Відповідно договору від 31.03.2020 забезпечувалось виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_2 (Іпотекодавця), на підставі договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого Гамаль І.М.. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 31 березня 2020 року за реєстровим номером 1966, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язана повернути ОСОБА_1 суму позики в розмірі 485 040,00 гривень.

У забезпечення виконання зобов`язань за даним договором ОСОБА_2 (Іпотекодавець) передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: машиномісце № НОМЕР_1 , у вбудованому паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , аг. Площею 14,2 м. кв. (предмет іпотеки).

Позивач вказує, та проти чого не заперечував відповідач, що з 31 березня 2020 року у ОСОБА_1 (Іпотекодержателя) виникло право власності на предмет іпотеки (машиномісце НОМЕР_3, у вбудованому паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заг. Площею 14,2 м. кв.), зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль 1.M., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності: 36139845, що підтверджується Витягом з Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.03.2020 індексний номер витягу: 205780957,

В свою чергу, державним виконавцем вчиняючи дії в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 було встановлено, що за боржником ОСОБА_2 зареєстровано нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, об`єкт нерухомого майна: машиномісце № 27 у вбудованому паркінгу, об`єкт житлової нерухомості: ні, опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 14.2, адреса: АДРЕСА_1 , номер об`єкта в РПВН: 32191393, що належить боржнику на праві власності на підставі договору дарування від 31.03.2020 № 1956, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. (номер запису про право власності /довірчої власності: 36139845) та постановою від 27.12.2022, державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно, зокрема, машиномісце № НОМЕР_1 у вбудованому паркінгу за адреса: АДРЕСА_1 та внесено відповідні записи до реєстрів речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В наступному, державним виконавцем встановлено, що наявні в реєстрі запис про іпотеку № 36140132 та запис про заборону на нерухоме майно № 36140102, на підставі договору про іпотеку № 1967 від 31.03.2020.

Як вбачається із листа відповіді відповідача, застосованої останнім ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на означене майно не вбачається можливим, іншого майна за боржником виконавцем не розшукано, відповідно, державним виконавцем постановою від 22.03.2023 повернуто виконавчий документ стягувачу за пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель (кредитор за основним зобов`язанням) має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом.

За частинами 6, 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Як встановлено судом, позивач на підставі договору позики, на забезпечення виконання зобов`язання перед ним гром. ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір та зареєстровано право власності на нерухоме майно, предмет іпотеки машиномісце НОМЕР_3, у вбудованому паркінгу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заг. Площею 14,2 м. кв.) 31 березня 2020 року, що не заперечувалось відповідачем.

При цьому, згідно статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", визначено, що до суду з позовом про зняття арешту з майна накладеного в межах виконавчого провадженням може звернутись особа боржник, якій належить це майно.

Та, відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, позивач обрав неналежний спосіб захисту особистих прав, оскільки не має права звертатись з позовом про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 , накладеного виконавцем в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, а тому у відповідача були усі належні підстави для відмови у скасуванні арешту.

Відмовляючи у скасуванні арешту відповідач керувався тим, що оскаржуваний арешт може бути знятий виключно на підставі рішення суду, враховуючи норму ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, на думку суду, діяв в межах своїх повноважень та у порядку, передбаченому Законом №1404-VIII.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведені вище обставини справи, суд вважає, що обставини на які позивач посилається як на підставу для задоволення позовних вимог не знайшли свого підтвердження під час вирішення справи, а відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення (підписання).

Суддя Войтович І. І.