Справа № 620/8677/25
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року Чернігів Справа № 620/8677/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерство оборони України, у якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України, оформлені протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №35/в від 18 квітня 2025 року щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення 15% втрати працездатності 09-ого січня 2025 року на підставі отримання травми, пов`язаної з захистом Батьківщини;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 15% втрати працездатності 09-ого січня 2025 року, що настала внаслідок травми, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі п`ятнадцяти відсотків від 70-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року відповідно до дати, зазначеної в рішенні ЕКОПФО від 09.01.2025 року 31794 (тридцять однієї тисячі семисот дев`яноста чотирьох) гривень.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач відмовив позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення 15% втрати працездатності 09-ого січня 2025 року на підставі отримання травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, чим порушив права позивача.

Відповідачем було надано відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позову, вказав, що діяв на підставі та у спосіб визначений законодавством України, оскільки помилково застосовує іншу норму матеріального права та помилково вважає, що має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Позивачем було надано відповідь на відзив, у якій вказав, що твердження відповідача є безпідставними, а сама відмова є протиправною.

Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, у якій заперечував проти доводів відповідача.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується Довідкою, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 27.07.2024 № 1511/359 (а.с.16).

12.06.2024 ОСОБА_1 , перебуваючи на військовій службі у званні лейтенанта військової частини НОМЕР_1 , отримав травму, що підтверджується Корінцем первинної медичної картки від 12.06.2024 (а.с.31).

Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 09.01.2025 № 163/25/15/Р встановлено 15% втрати професійної працездатності внаслідок отримання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка ВЛК №10422 від 23.10.2024), що підтверджується Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 163/25/15/В (а.с.17-19). У відповідності до пункту 1 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей,

Реалізуючи право на отримання одноразової грошової допомоги, позивачем подано рапорт від 18.01.2025 командиру військової частини НОМЕР_1 з проханням затвердити та здійснити виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою 15% професійної працездатності внаслідок травми, ТАК, пов`язаної із захистом Батьківщини (а.с.36).

18.05.2025 позивачем отримано повідомлення-відповідь №1511/1400з, якою поінформовано про відмову у призначенні ОГД з Додатком про підстави відмови. Так, Додаток містив Витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18 квітня 2025 року № 35/в (а.с.21-22).

04.06.2025 позивач отримав лист-повідомлення від 27.05.2025 №220/13/ВихЗВГ/ НОМЕР_2 з рішенням про розгляд та прийняту відмову у призначенні мені одноразової грошової допомоги без пояснення причин відмови (а.с.24-25), головним управлінням Соціальної підтримки Міністерства оборони України у вказаному листі-повідомленні вказано, що підстави відмови викладені у протокольному рішенні Комісії від 18.04.2025 № 35/в, який було отримано 18.05.2025 позивачем.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся за їх захистом до суду.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Так у відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Так у відповідності до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (стаття 41 Закону №2232-XII).

У свою чергу спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII встановлено, що отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (частина 2 статті 16-2 Закону №2011-XII).

Абзацом другим частини 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлено, що у разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум).

Відповідно до частини 6 статті 16-3 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частини 10 статті 16-3 Закону №2011-XII).

Так Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата огляду, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідці медико-соціальної експертної комісії.

Тобто виходячи з приписів наведених норм, у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 750/5074/17 та у справі № 820/1835/18, від 12 лютого 2019 року у справі № 816/1458/18 та від 10 липня 2019 року у справі № 2040/7881/18.

Судом встановлено, що Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 09.01.2025 № 163/25/15/Р позивачу встановлено 15% втрати працездатності внаслідок отримання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка ВЛК № 10422 від 23.10.2024), що підтверджується Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 163/25/15/В.

При цьому відповідач, посилаючись на пункт 19 Порядку № 975 зазначає, що відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 038211 від 06.04.2020 ОСОБА_1 встановлено 80% ступеня втрати працездатності та у зв`язку з цим позивачу встановлено другу групу інвалідності з 06.04.2020, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0996449. В подальшому, з 01.05.2022 позивачу (безтерміново) встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 009319. Враховуючи, що позивачу вже була призначена і виплачена одноразова грошова допомога у зв`язку з 80% втратою працездатності та з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а розмір одноразової грошової допомоги у зв`язку встановленням 15% втрати працездатності без установлення інвалідності є меншим за суму допомоги, виплаченою у зв`язку з інвалідністю, (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв), підстав для виплати спірної допомоги немає.

Однак суд не знаходить правових підстав для підтримки позиції відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 975, якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (зокрема внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).

Суд звертає увагу, що зазначене положення передбачає обов`язок держави у разі зміни медико-соціального статусу особи, що призводить до підвищення розміру належної одноразової грошової допомоги, здійснити виплату різниці між новим (вищим) та вже отриманим розміром допомоги. Такий підхід відповідає принципам соціальної справедливості та забезпеченню повного обсягу передбачених державою гарантій для військовослужбовців.

Відповідно, особа має право на доплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо нове рішення уповноваженого органу (експертної команди з оцінювання функціонування) встановлює більш високий рівень інвалідності або змінює причинний зв`язок інвалідності, що передбачає збільшення розміру виплати.

Таким чином, чинна правова норма зобов`язує державу здійснити перерахунок допомоги у бік збільшення шляхом виплати різниці між новим (вищим) і раніше виплаченим розміром. Це відповідає принципам соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок виконання військового обов`язку, і узгоджується з практикою захисту їх прав, закріпленою, зокрема, у статтях 17 та 46 Конституції України, а також у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Отже, у разі встановлення нових обставин, що збільшують розмір належної допомоги, особа має право на отримання відповідної доплати в повному обсязі, а уповноважені органи зобов`язані її здійснити з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому суд зазначає, що абзацом другим частини 4 статті 16-3 Закону №2011-XII визначено, що у разі, якщо поранення, травми, контузії, каліцтва, отримані у різний період часу, виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум.

Суд встановив, що відповідно до матеріалів справи, поранення, отримані позивачем 14.10.2018 та 12.06.2024, є по суті різними ушкодженнями, які були завдані у різний період часу, за різних обставин їх настання, під час проходження військової служби в різних військових частинах.

З огляду на викладене суд звертає увагу відповідача, що зазначені поранення не є тотожними, не пов`язані між собою причинно-наслідковим зв`язком та мають самостійне значення для юридичної оцінки обставин справи.

На підставі аналізу викладених обставин та нормативно-правових актів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на окрему виплату одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення 15% втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від того, що йому раніше вже була виплачена одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення 80% втрати працездатності у зв`язку з іншим пораненням.

Щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу спірну допомогу, суд зазначає наступне.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи; перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Тобто дискреційними є альтернативні правомірні варіанти дій, між якими адміністративний орган має право вибору. Натомість у випадку автоматичного застосування чітко встановленої правової норми (як у випадку призначення допомоги при втраті працездатності), відсутність вибору виключає дискрецію.

Суд зазначає, що дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань суб`єкта владних повноважень, які дають можливість впливати на зміст і форму рішення, яке приймається в межах наданої законом компетенції. Проте межами такого розсуду є закон і справедливість.

Однак у даному випадку дискреційні повноваження Міністерства оборони України відсутні, оскільки Закон №2011-XII Порядок № 975 передбачають чіткий обов`язок призначити одноразову грошову допомогу за наявності визначених медичних висновків. Міністерство оборони України не має права обирати між «призначити» чи «не призначити» така дія має імперативний характер, і її невиконання є неправомірною бездіяльністю.

Суд, перевіряючи правомірність відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, не втручається у внутрішній розсуд відповідача, а перевіряє виключно дотримання закону та передбачених нормативних приписів. При цьому, суд не підміняє державний орган та не приймає за нього рішення про призначення виплати, але має повноваження зобов`язати суб`єкта владних повноважень діяти відповідно до закону.

Верховний Суд також звернув увагу, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання; всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Постанова Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21 (адміністративне провадження № К/990/18133/22).

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Підстави для відшкодування судового збору відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення 15% втрати працездатності 09-ого січня 2025 року на підставі отримання травми, пов`язаної з захистом Батьківщини.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 15% втрати працездатності 09.01.2025, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини у розмірі п`ятнадцяти відсотків від 70-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року відповідно до дати, зазначеної в рішенні ЕКОПФО від 09.01.2025.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Міністерство оборони України, просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03049, .

Дата складення повного рішення суду - 06.10.2025.

Суддя Ю. О. Скалозуб