Справа № 420/26617/25
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 06 серпня 2025 року надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі-відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення в розмірі 100 287,03 грн. за період з 24.02.2022 по 23.04.2025;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення в розмірі 100 287,03 грн. за період з 24.02.2022 по 23.04.2025;

- всі судові витрати покласти на Відповідача.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач проходив службу в період з 17.02.2015 року по 23.04.2025 року у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач також зазначає, що у період дії воєнного стану, з 24.02.2022 року до моменту звільнення, він непостійно перебував на продовольчому (котловому) забезпеченні, зокрема був виключений з нього з 16.06.2023 року, про що свідчить Наказ №188.

На момент звільнення зі служби компенсацію за періоди ненадання харчування йому не виплачено, незважаючи на звернення з відповідними рапортами та заявами.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування в повному обсязі грошового забезпечення, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення, такою, що порушує його права і соціальні гарантії, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Позиція ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовується наступним

Відповідач заперечує щодо задоволення вимог позивача та посилається на те, що грошова компенсація за неотримане продовольче забезпечення у період з 24.02.2022 року по 23.04.2025 року позивачу не виплачувалась, оскільки для цього відсутні законні підстави. Відповідно до чинного законодавства, така компенсація передбачена лише для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу за їх рапортом під час проходження служби.

Позивач проходив службу як офіцер, не подавав рапорту під час служби, а звернення з заявою вже після звільнення не дає підстав для виплати та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

20 серпня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №ЕС/854475/25).

25 серпня 2025 року від позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів та відповідь на відзив (вхід. №№ЕС/87428/25, ЕС/87402/25).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду 03 вересня 2025 року витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні письмові докази: належним чином оформлену інформацію щодо нормативного документу, який визначає порядок та умови продовольчого (котлового) забезпечення військовослужбовців військової служби за контрактом на період воєнного стану; щодо норми добової вартості харчування за період воєнного стану, за періодами, та чим вони визначені (договори, укладені з відповідними організаціями, які надають послуги з харчування із специфікаціями); щодо періодів не перебування ОСОБА_1 на продовольчому (котловому) забезпеченні за період лютий 2022 квітень 2025 років (накази начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про зарахування на котлове забезпечення).

12 вересня 2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла га виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду 03 вересня 2025 року заява із додатками (вхід. №ЕС/95191/25).

22 вересня 2025 року від позивача найшли додаткові пояснення (вхід. №ЕС/98739/25).

Станом на 06 жовтня 2025 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 23 квітня 2025 року №118, Підполковника ОСОБА_1 , виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України АДРЕСА_1 .

23.04.2025 року позивач звернувся до Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 з рапортом від 23.04.2025 про виплату вартості харчування, а також з проханням повідомити:

- нормативний документ, що визначає порядок та умови продовольчого (котлового) забезпечення військовослужбовців військової служби за контрактом на період воєнного стану;

- норми добової вартості харчування за період воєнного стану, за періодами, та чим вони визначені;

- періоди не перебування мене на продовольчому (котловому) забезпеченні за період лютий 2022 квітень 2025 років.

Листом №913/15/344 від 23.06.2025 року, відповідач повідомив позивача, що для отримання відповідної компенсації військовослужбовець повинен подати відповідну заяву у військову частину з відповідними обґрунтуваннями причин неотримання та переліками періодів, за які він не отримав продовольче забезпечення.

ОСОБА_1 , повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою від 24.06.2025 року з проханням розглянути Рапорт від 23.04.2025 про виплату компенсації вартості ненаданого продовольчого забезпечення та надання запитуваних відомостей.

Відповідач листом №6/1034 від 18.07.2025 року, повідомив позивачу про відсутність підстав для виплати грошової компенсації за недотримане продовольче забезпечення.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі по тексту - Закон № 2232-XII).

Згідно з пункту 1, 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються всіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Приписами статті 2 Закону №2011-XII визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що виплата компенсації вартості неотриманого харчування позивачу не передбачена.

При цьому у відзиві відповідач посилається на Постанову Кабінету міністрів України від 29.03.2002 №426 та стверджує що виплата компенсації здійснюється в окремих передбачених постановою випадках військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу на їх бажання за рішенням командира військової частини.

Суд критично оцінює це твердження та зазначає, що за змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 квітня 2014 року №111 «Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» установлено, що з 18 березня 2014 року військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Враховуючи наведене, позивач, як особа, призвана на військову службу по мобілізації, є військовослужбовцем та на нього поширюються всі права та пільги для військовослужбовців, зокрема, і право на виплату компенсації замість неотриманого продовольчого забезпечення.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами абзацу третього пункту 242 розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Постановою Кабінету міністрів України від 29.03.2002 №426 затверджені норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до підпункту «р» пункту 1 Примітки до норми №1 загальновійськова Норм харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань, за рахунок держави харчуванням військовослужбовці, особи рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, які залучені до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України в районах проведення воєнних (бойових) дій, проведення антитерористичної операції, а також військовослужбовці, які залучені до здійснення заходів із правового режиму воєнного стану, приведення органів військового управління, військових частин, військових навчальних закладів, установ, організацій у найвищий ступінь бойової готовності.

Водночас виплата грошової компенсації вартості продовольчого забезпечення (харчування) передбачена Положенням про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженим наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 року №402, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 року за №992/7280 (далі Положення №402).

Відповідно до пункту 1.10 Положення №402 військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.

Атестат на продовольство є документом, який засвідчує, до якого числа і за якими нормами військовослужбовець або військова команда (підрозділ) забезпечені харчуванням (грошовою компенсацією замість норми харчування, повсякденним набором сухих продуктів).

Атестат дає право військовослужбовцю, військовій команді (підрозділу) на отримання харчування або грошової компенсації замість норми харчування, або повсякденного набору сухих продуктів як на новому місці служби військовослужбовця, так і під час перебування у службовому відрядженні, у відпустці і на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я Збройних Сил України.

Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Отже, підставою для виплати грошової компенсації вартості норм харчування є відповідний атестат.

Згідно витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №100 від 31.07.2022 року підполковника ОСОБА_2 зараховано з сніданку 01.08.2022 року на котлове забезпечення у тимчасовому місті зосередження особового складу ( АДРЕСА_2 ).

Згідно витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №188 від 15.06.2023 року підполковника ОСОБА_2 виключено з котлового забезпечення з сніданку 16.06.2023 року.

Таким чином, судом встановлено, що позивач перебував на продовольчому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 01.08.2022 року по 16.06.2023 року, відносно чого сторонами надані зазначені копії наказів.

Щодо інших періодів продовольчого забезпечення або незабезпечення в межах заявленого позивачем строку з 24.02.2022 року по 23.04.2025 року сторонами не надано жодного доказу, в тому числі сторонами в спростування або потвердження своїх тверджень не представлено для дослідження і оцінки продовольчого атестату позивача.

При цьому доказів звернення до командування відповідача ОСОБА_1 з рапортом про відмову від харчування під час проходження військової служби або виплату йому компенсації за неотримане продовольче забезпечення, суду також не надано, як і не надано доказів про зняття із продовольчого забезпечення або неповного забезпечення харчуванням позивача у вказаний період, не зазначено відповідних обставин.

Разом з тим, доказів того, що у вказані періоди проходження служби позивач був позбавлений або не отримував харчування у необхідному обсязі, останнім не надано. Таким чином факту невиконання відповідачем норм харчування військовослужбовця судом не встановлено.

Суд критично оцінює посилання позивача на звернення до відповідача з рапортом 23.04.2025 року та вважає вчиненим в день його звільнення. Матеріали позовної заяви не містять належних обґрунтувань порушень прав позивача в частині забезпечення його харчуванням під час проходження військової служби, доводи, в більшості зводяться лише до цитування норм права без посилань на відповідні докази, зокрема, щодо звернення з відповідним рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане харчування саме під час проходження військової служби.

Згідно з ч.1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати Позивачу грошової компенсації вартості не отриманого харчування, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя С.О. Cтефанов

.