Справа № 183/3496/25
Суддя: Дубовенко І. Г.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/3496/25
№ 2-а/183/70/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року м.Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Зозулі В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Самарівської міської ради, третя особа Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Самарівської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

за участю: представника позивача адвоката Холостенка О.В.,

представника відповідача Солодушко Н.О., суд

у с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Холостенко Олексій Васильович звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Самарівської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.01.2024 року об 11-45 години старший інспектор з паркування та благоустрою інспекції з благоустрою Самарівської міської ради Міщенко Ігор Васильович склав протокол № 42 про те, що ФОП ОСОБА_1 начебто встановила засіб зовнішньої реклами (штендер) без дозволу на розміщення зовнішньої реклами (спеціальні конструкції), виданому у порядку встановленому виконкомом Самарівської міської ради порядку, чим начебто порушила п. 2.11. «Правил благоустрою м. Новомосковська». Дане правопорушення зафіксовано за адресою м. Самар, площа Соборна, 32. Тим самим ОСОБА_1 порушила ст. 152 КУпАП України, правила благоустрою території міста Новомосковськ, затверджених рішенням міської ради від 10.07.2015 р. за № 1301 зі змінами, п. 2.11 Правил благоустрою м. Новомосковськ. Правопорушення виявлено 15.01.2024 об 11-15 годні. У протоколі зазначено, що розгляд справи відбудеться на засіданні адміністративної комісії виконкому міської ради, дата та час буде повідомлено додатково, за адресою: м. Новомосковськ, вул. Гетьманська 14.

08.04.2025 року ФОП ОСОБА_1 отримала від представника адміністративної комісії при виконавчому комітеті Самарівської міської ради Постанову №438 від 10.03.2025 року, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, та накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень.

ОСОБА_1 не погоджується з постановою №438 від 10.03.2025 року, тому що, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасування, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Так, вивіска яка знаходилася біля входу у магазин має розмір не більше одного метра квадратного, яка не є рекламою, на ній вказано назву, що збігаються з назвою суб`єкта господарювання, знаки його товарів і послуг (графік роботи, навігаційний покажчик, контакти і навіть елементи художнього оформлення теж можуть бути присутніми).

Стаття 152 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів та тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абзацу 8 п.2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

А тому позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутності події адміністративного правопорушення, а також відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Окрему увагу просить звернути на те, що позивача було притягнуто за нібито скоєння правопорушення через 1 рік і кілька місяців. Так, протокол про адміністративне правопорушення складений 15 січня 2024 року і події, що в ньому описані також мали місце 15 січня 2024 року, а притягнуто позивача до адмін.відповідальності 08 квітня 2025 року.

Позивач планує понести витрати на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 30000 грн, а також позивачем сплачений судовий збір з урахуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи наведене просить:

Постанову №438 від 10.03.2025 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Самарівської міської ради, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Самарівської міської ради на користь позивача сплачений нею судовий збір у сумі 484 гривні 48 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30000 гривень.

Відповідач, не погоджуючись з позовом, подав відзив з клопотанням про поновлення строку на його подання, який вподальшому у судовому засіданні за клопотанням представника відповідача залишений без розгляду.

Третьою особою подані пояснення щодо позову, відповідно до яких до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Самарівської міської ради надійшов адміністративний протокол № 42 від 15.01.2025 року, в якому зазначено, що 15.01.2025 року об 11-05 год. ФОП ОСОБА_1 встановила засіб зовнішньої реклами (штендер) без дозволу на розміщення зовнішньої реклами (спеціальні конструкції), виданого у встановленому виконавчим комітетом Самарівської міської ради порядку. Правопорушення виявлено за адресою: м. Самар, пл. Соборна, 32. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.11 Правил благоустрою м. Новомосковськ та скоїла правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП.

Пунктом 2.11 Правил благоустрою м. Новомосковськ (вказані Правила ще не змінено на Правила благоустрою м. Самар), затверджених рішенням Новомосковської міської ради № 1301 від 10 липня 2015 року, передбачений Порядок утримання елементів благоустрою при розташуванні зовнішньої реклами. Зазначеним пунктом встановлено, що рекламні засоби (спеціальні конструкції) розташовуються на підставі дозволів на розміщення зовнішньої реклами, наданих у встановленому виконкомом міської ради порядку. Рекламні засоби не повинні створювати перешкоди руху пішоходів і транспорту, механізованому прибиранню вулиць, обслуговуванню інженерних мереж і споруд, викошуванню газонів. Виносні рекламні засоби розміщуються впритул до фасаду будинку на відстані не більше 2 м від входу і тільки при ширині тротуару (пішохідної доріжки) не менше 2 м та за змістом не повинні замінювати чи дублювати вивіску. Забороняється розташування рекламних засобів: 1) на пішохідних доріжках та алеях, якщо це перешкоджає вільному руху пішоходів; 2) на територіях пам`яток садово-паркового мистецтва, природних заповідників, парків, на квітниках та деревах; 3) великорозмірних конструкцій у центральній історичній частині міста, за винятком територій транспортних магістралей, які входять до її складу і характеризуються малою забудованістю. Рекламні засоби, які розташовано з порушеннями Порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Новомосковську, Положення про порядок оплати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у місті Новомосковську, Правил благоустрою території міста (без дозволів, у разі закінчення терміну дії дозволів без продовження строку дії, у разі скасування дозволу, з недодержанням визначеної у дозволі конструкції рекламного засобу, недодержання визначеного місця розташування рекламного засобу), а також в інших випадках, визначених у нормативно-правових актах або в договорі про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, підлягають демонтажу в порядку, встановленому виконкомом міської ради. Шкода, завдана при розміщенні зовнішньої реклами внаслідок порушення законодавства з благоустрою населених пунктів, підлягає компенсації у встановленому законодавством порядку.

Через те, що позивачкою було порушено безпосередньо Порядок розміщення зовнішньої реклами, за що її і було притягнено до адміністративної відповідальності.

Про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 було повідомлено належним чином, шляхом особистого вручення їй повістки. На повістці особисто Позивачкою було зазначено, що останню вона отримала 20.02.2025 року і що з протоколом згодна. Окрім того, в самому протоколі в графі «Пояснення сторін» гр. ОСОБА_2 фактично визнала свою провину, оскільки зазначила (рос. мовою), що «выставила на 30 мин. так как мешал разгружать товар». Цим самим Позивачка визнала факт правопорушення та, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду адміністративної справи, жодним чином не по скористалася своїми правами та не надала будь-яких зауважень до протоколу, додаткових пояснень чи доказів, які б спростовували її провину.

За результатами розгляду адміністративного протоколу № 42 від 15.01.2025 року адміністративною комісією при виконавчому комітеті Самарівської міської ради постановою № 438 від 10.03.2025 року ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності в межах санкції ст. 152 КУПАП, що передбачає розмір штрафу для суб`єктів підприємницької діяльності, що становить від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо дати складання протоколу та дати вчинення адміністративного правопорушення: дійсно, в протоколі № 42 зазначена дата складання протоколу 15.01.2024 рік, дата вчинення правопорушення також зазначена 15.01.2024 р. Дата складання протоколу та дата вчинення правопорушення була помилково зазначена 2024 рік. Після виявлення вказаної помилки старшим інспектором з паркування та благоустрою Інспекції з благоустрою виконавчого комітету Самарівської міської ради Міщенко І.В. на адресу адміністративної комісії було направлено доповідну записку, в якій зазначено, що у протоколі № 42 від 15.01.2025 року було помилково вказано 2024 рік. Таким чином, протокол № 42 слід вважати складеним в 2025 р. і правопорушення також мало місце саме в 2025 році, а не в 2024 році, як зазначено в протоколі.

Що стосується суті позовних вимог. Підставою для звернення Позивачки до суду є невизнання самої суті правопорушення і спростування факту належності засобу зовнішньої реклами, який вона встановила біля магазину «Боня» в м. Самар, пл. Соборна, 32, до рекламного засобу взагалі. До матеріалів справи долучено фото рекламного засобу, який було розміщено Позивачкою за вказаною вище адресою. Законом визначено, що безпосередньо всередині магазину суб`єкт господарювання може реалізувати інформацію про товар, а не поза його межами. На штендері не зазначено ні суб`єкта господарювання, який повинен бути офіційно зареєстрований згідно чинного законодавства, ні товар, який він реалізує. Назва зоомагазину «Боня» не зареєстрована, як найменування особи або як торговельна марка та не може вважатися вивіскою. З фото вбачається, що він стоїть на тротуарі, що забороняється відповідно до «Типових правил розміщення зовнішньої реклами», затверджених Постановою КМУ від 29 грудня 2003 р. № 2067 (забороняється розташовувати рекламний засіб на пішохідних доріжках та алеях, якщо це перешкоджає вільному руху пішоходів).

Розміщення вивісок у м. Самар (Новомосковську) здійснюється відповідно до п.4 «Порядку розміщення вивісок у м. Новомосковську», затвердженого рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 21.06.2017 №329 та на підставі технічного паспорта вивіски, який подається суб`єктом господарювання робочому органу відділу містобудування, архітектури та реклами управління по роботі з активами Самарівської міської ради на погодження через Центр надання адміністративних послуг. Паспорт вивіски виготовляється суб`єктом господарювання самостійно. Паспорт вивіски обов`язково повинен містити: фотофіксацію місця, на якому планується розташування вивіски, розміром 10х15 см, візуалізацію вивіски на фасаді будинку (споруди), ескіз вивіски з основними розмірами, кресленнями вузлів кріплення, відомостями про використовувані для виготовлення вивіски матеріали, деталі шрифтів, логотипів, зображувальних елементів. На ескізі має бути вказана інформація та зображення, які планується розмістити на вивісці, включаючи логотипи, емблеми, герби тощо. Таким чином засіб зовнішньої реклами (штендер), який було встановлено Позивачкою біля магазину «Боня» є рекламою і на його розміщення ОСОБА_1 як суб`єкт господарської діяльності мала отримати відповідний дозвіл. А по-друге, в повістці про виклик до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Самарівської міської ради 20.02.2025 року гр. ОСОБА_1 сама, власноручно, за власним підписом зазначила, що «згодна з протоколом». Отже, станом на 20.02.2025 року Позивачка погоджувалася з протоколом, а отже і визнавала свою провину, а вже після прийняття рішення по справі та отримання постанови звернулася до суду з оскарженням постанови 438 від 10.03.2025 р.

Заявлена сума судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу у розмірі 30000 грн, надану адвокатом Холостенко Олексієм Васильовичем, є неспіврозмірною, необґрунтованою, завищеною та нічим не підтвердженою.

Вважають, що постанову № 438 від 10 березня 2025 року було прийнято у чіткій відповідності до вимог Закону. Позивачка, нехтуючи своїми вищезазначеними правами, не надала жодних доказів своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, а навпаки визнала свою провину та погодилася з протоколом, справу було розглянуто за наявними матеріалами, а рішення по справі було прийнято в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за порушення Правил благоустрою населених пунктів.

А тому факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення підтверджений наявними у справі про адміністративне правопорушення доказами. Позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

18 квітня 2025 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі відкрите провадження та постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача у повному обсязі підтримав позовні вимоги позивача та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити їх у повному обсязі; скасувати постанову, провадження у справі про адміністративне правопорушення зарити, стягнути витрати з оплати судового збору та витрати на правову допомогу.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на підстави, зазначені у поясненнях третьої особи, посадовою особою якої був складений протокол та комісією якого ухвалено постанову за результатами справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Суд вивчивши підстави поданого позову, відзиву, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені статтею 33 КУпАП, за приписами якої воно накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Згідно ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються: 1) адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; 2) виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад; 3) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, вищими спеціалізованими судами та Верховним Судом України; 4) органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженим на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені Кодексом, у межах наданих їм повноважень лише під час виконання службових обов`язків.

Згідно ст.218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частиною першою статті 154,статтями 155,155-2,частиною другою статті 156, частинами першою-четвертою статті 156-1, статтями 156-2, 159, частиною першою статті 163-17, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181,статтею 181-1,частиною першою статті 182,статтями 183, 185-12, 186, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до постанови № 438 від 10 березня 2025 року Адміністративному комісії виконавчого комітету Самарівської міської ради встановлено, що на адресу адміністративної комісії надійшов адміністративний протокол № 42 від 15 січня 2025 року, в якому зазначено, що 15 січня 2025 року об 11-05 ФОП ОСОБА_1 встановила засіб зовнішньої реклами (штендер) без дозволу на розміщення зовнішньою реклами (спеціальні конструкції), виданого у встановленому виконавчим комітетом Самарівської міської ради порядку. Правопорушення виявлено за адресою: м.Самар, пл..Соборна, 32. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушила Правила благоустрою м.Новомосковськ та скоїла правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП. Про дату, час та місце розгляду справи гр.. ОСОБА_1 повідомлена належним чином. А тому гр. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 152 КУпАП передбачає відповідальність у разі порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Диспозиція ст. 152 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають правила благоустрою територій населених пунктів.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня 2005 року № 2807-IV, який спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Статтею 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покрашення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Згідно ст. 14 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Пунктом2.11 Правил благоустрою м. Новомосковськ, затверджених рішенням Новомосковської міської ради № 1301 від 10 липня 2015 року, текст яких розміщений на офіційному веб-сайті міськради за посиланням: https://samar-rada.dp.gov.ua/vsi-normativni-akti/prozatverdzhennyapravilblagoustroyumistanovomoskovska, передбачений Порядок утримання елементів благоустрою при розташуванні зовнішньої реклами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про рекламу» від 3 липня 1996 року № 270/96-ВР (далі Закон № 270/96-ВР) рекламою є інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Згідно ч. 8 ст. 8 Закону № 270/96-ВР розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Не вважається рекламою вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення (частина шоста статті 9 Закону № 270/96-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 270/96-ВР основними принципами реклами є: законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди.

За змістом частини першої статті 9 вказаного Закону, реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону № 270/96-ВР розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, у порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Пунктом 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 (далі - Типові правила № 2067), передбачено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган) (пункт 5 Типових правил).

Відповідно до пунктів 45, 46 Типових правил № 2067 контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства. У разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

Системний аналіз вищенаведених правових актів дає підстави дійти висновку про те, що з огляду на те, що зовнішня реклама є об`єктом благоустрою, відповідно до приписів статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 16 Закону України «Про рекламу», до компетенції органів місцевого самоврядування належить питання регулювання правовідносин щодо розміщення зовнішньої реклами і законодавством передбачено повноваження виконавчого комітету міської ради на прийняття Порядку, який би врегульовував правовідносини з питань видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 19 квітня 2021 року у справі № 520/660/2020.

Згідно з Правилами розміщення та демонтажу зовнішньої реклами у м. Новомосковську» затвердженими рішенням виконкому №161 від 23.03.2016 зі змінами «вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою»

Відповідно до ч. 6 ст. 9 ЗУ "Про рекламу " вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, комерційне (фірмове) найменування, торговельну марку, що правомірно використовується цією особою, належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, на якому розміщено власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу до такого приміщення, не вважається рекламою.

Суду не надано належних та допустимих доказів того, що виносна конструкція позивача була розміщена не біля входу до магазину, а на тротуарі, жодним чином відстань не вимірювалася; як і не надано відомостей щодо розміру такої конструкції. А тому твердження позивача щодо розміщення конструкції біля входу до магазину жодним чином не спростовані.

Позивач з поміж-іншого зазначає, що його тимчасова переносна табличка не є рекламою, оскільки не містить жодної інформації про товари, продукцію чи послуги. Проте, у розмінні ст. 1 ЗУ «Про рекламу» відомості про назву магазину, виробника продукції, які розміщенні на відкритій місцевості і слугують для формування обізнаності споживачів про такого виробника і є рекламою.

Не заслуговують на увагу і посилання представника відповідача на те, що позивач визнала провину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, тому як а ні протокол про адміністративне правопорушення а ні інші надані матеріали у цій справі не містять таких відомостей.

Суд враховує посилання позивача на те, що адміністративна комісія при виконкомі Самарівської міської ради при отриманні протоколу, який містить дату його складання «15 січня 2024 року» та зазначення об`єктивної сторони правопорушення із такою ж датою, не могли бути усунуті шляхом отримання від інспектора, який складав відповідний протокол «доповідної записки» датованої 07.02.2025р. Тобто, органом при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення не виконані вимог ст. 278 КУпАП

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані обставини, відповідно ст. 33 КУпАП мають враховуватись і при накладенні адміністративних стягнень.

Згідно з ч.1 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі: опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що відповідачем в ході судового розгляду не надано належних та допустимих доказів, які в своїй сукупності доводять поза розумним сумнівом вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

У даній категорії справ, відповідач має довести факт законності прийняття оскаржуваного рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі "Єрохіна проти України" від 15.02.2013 р.).

Суд звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення.

Оскільки матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена без додержання вимог законності, за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а тому виходячи з принципу презумпції невинуватості, суд вважає, що позовні вимоги про скасування постанови є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що суду не було надано доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на положення ст. ст. 132, 139 КАС України, з урахуванням сплати позивачем судового збору за подання даного позову до суду у сумі 484,48 грн. та задоволення позовних вимог позивача, на користь останнього підлягають відшкодуванню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 484,48 грн.

Щодо витрат на правову допомогу.

Судом встановлено, що позивачем заявлено стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 30000 грн. На підтвердження понесення витрат надано: договір № 10 про надання правової допомоги від 23 березня 2023 року п. 4 якого передбачений розмір і порядок оплати; а також додаткову угоду № 1 вказаного Договору від 09 квітня 2025 року, за якою адвокат Холостенко О.В. і гр.. ОСОБА_1 уклали додаткову угоду про наступне: гонорар адвоката визначається у розмірі 30000 грн але не більше визначеного розміру за рішенням суду; оплата гонорару проводиться клієнтом після набрання рішення суду чинності.

Згідно з ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Згідно з п.п. 1, 2 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Згідно з п.п. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Суду не надано належних та допустимих доказів обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг. Такі докази не подані до закінчення судових дебатів у справі як і не заявлено відповідну заяву до закінчення судових дебатів у справі стороною.

За таких підстав з відповідача не підлягають заявлені витрати на правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.72-77, 79, 241-246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд

у х в а л и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Самарівської міської ради Дніпропетровської області у справі про адміністративне правопорушення № 438 від 10 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Самарівської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Відповідно до частин четвертої статті 286 КАС України рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Виконавчий комітет Самарівської міської ради, , адреса: Дніпропетровська область, м.Самар, вул.Гетьманська, 14;

Третя особа: Адміністративна комісія виконавчого комітету Самарівської міської ради, адреса: Дніпропетровська область, м.Самар, вул.Гетьманська, 14

Повний текст рішення виготовлений 06 жовтня 2025 року.

Суддя І.Г.Дубовенко