Справа № 380/20139/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2025 рокусправа № 380/20139/24
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області , місцезнаходження:79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка,3, у якій, з урахуванням заяви про збільшенння позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо:

1.1.не нарахування та не виплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за не використані 76 діб відпусток, а саме: 5 діб чергової відпустки за 2012 рік; 2 доби чергової відпустки за 2013 рік; 4 доби чергової відпустки за 2015 рік; 2 доби основної відпустки за 2016 рік та 1 доба додаткової відпустки за 2016 рік; 16 діб основної відпустки та 4 доби додаткової відпустки за 2017 рік; 30 діб основної відпустки за 2018 рік; 3 доби додаткової відпустки за 2020 рік; 7 діб додаткової відпустки за 2023 рік; 1 доба основної відпустки за 2024 рік та 1 доба додаткової відпустки за 2024 рік.

1.2.нарахування та виплати ОСОБА_1 не в повному розмірі грошової компенсації за не використані 66 діб відпустки, а саме визначення її розміру без урахування таких складових грошового забезпечення як індексації та доплата визначена постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

1.3.нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції не в повному розмірі, а саме визначення її розміру без урахування таких складових грошового забезпечення як індексація та доплата визначена постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції не в повному розмірі, а саме з урахуванням нарахованих та виплачених коштів згідно наказу ГУНП у Львівській області від 17.02.2020 №47 о/с;

1.4.нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня по серпень 2024 року не в повному розмірі, виходячи з розрахунку базового місяця грудень 2023 року;

1.5.не нарахування та не виплати ОСОБА_1 премії за червень 2019 року у розмірі 58% визначеного наказом ГУНП у Львівській області від 24.06.2019 №405 о/с;

1.6.не нарахування та не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році.

- Зобов`язати ГУНП у Львівській області:

2.1.нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , без урахування податків та зборів, грошову компенсацію за не використані 76 діб відпусток, а саме: 5 діб чергової відпустки за 2012 рік; 2 доби чергової відпустки за 2013 рік; 4 доби чергової відпустки за 2015 рік; 2 доби основної відпустки за 2016 рік та 1 доба додаткової відпустки за 2016 рік; 16 діб основної відпустки та 4 доби додаткової відпустки за 2017 рік; 30 діб основної відпустки за 2018 рік; 3 доби додаткової відпустки за 2020 рік; 7 діб додаткової відпустки за 2023 рік; 1 доба основної відпустки за 2024 рік та 1 доба додаткової відпустки за 2024 рік виходячи із середньоденного розміру грошового забезпечення на день звільнення, розрахованого із урахуванням індексації та доплати визначеної постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за серпень 2024 року;

2.2.перерахувати ОСОБА_1 розмір виплаченої грошової компенсації за не використану частину відпустки у кількості 66 діб, включивши до такого розрахунку індексацію та доплату визначену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за серпень 2024 року та виплати її без урахування податків та зборів;

2.3.перерахувати ОСОБА_1 розмір одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, включивши до такого розрахунку індексацію та доплату визначену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за серпень 2024 року, а також виплати її без урахування нарахованих та виплачених коштів згідно наказу ГУНП у Львівській області від 17.02.2020 №47 о/с та без урахування податків та зборів;

2.4.перерахувати ОСОБА_1 розмір індексації грошового забезпечення за період з січня по серпень 2024 року, виходячи з розрахунку базового місяця листопад 2015року та виплати її без урахування податків та зборів;

2.5.перерахувати ОСОБА_1 розмір нарахованої премії за червень 2019року з розрахунку розміру премії 58%, встановленої наказом ГУНП у Львівській області від 24.06.2019 №405 о/с та виплати її без урахування податків та зборів;

2.6.нарахувати та виплатити матеріальну допомоги для вирішення соціально побутових питань у 2024 році без урахування податків та зборів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 прийнята на службу в правоохоронні органи (міліція/ поліція) 16.08.2008. Наказом ГУНП у Львівській області від 26.08.2024 №533 о/с позивача звільнено зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Стаж служби в поліції при звільненні становив 16 років 00 місяці 09 днів. Позивач вважає, що при звільненні мав право на: отримання грошової компенсації за доби не використаних відпусток за час служби; виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, а також на виплату всіх інших доходів на які позивач мала право за час служби (матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, премія, індексація грошового забезпечення, тощо). Однак, йому виплачено грошову компенсацію за не використані доби відпустки не за всі періоди служби. В той же час, виплачена компенсація за певні періоди служби розрахована не правильно, зокрема для розрахунку не взято ні індексації, ні додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, яка є складовою грошового забезпечення про що сформовано правовий висновок Верховного Суду. Також, як встановлено із листа УФЗБО ГУНП у Львівській області від 20.09.24 №30131-2024 позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні лише за 4 роки служби хоча повинна бути нарахована за 16 років служби, а також вона розрахована не правильно, оскільки при визначенні розміру, до складу грошового забезпечення не було включено ні індексації, ні додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. Також, як встановлено із листа УФЗБО ГУНП у Львівській області від 20.09.24 №30131-2024 індексація грошового забезпечення у 2024 році розраховувалась не правильно (замість базового місяця листопада 2015 року брався грудень 2023 року), що призвело фактично до її не нарахування за період з січня по липень 2024 року та нарахуванні за серпень 2024 року у неповному розмірі. Разом з тим, як встановлено із особової картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2019 рік, наданої листом від 20.09.2024 №29897-2024 позивачу було виплачено премію за червень 2019 року у розмірі 19,59%. В той же час, згідно списку на виплату премії за червень 2019 року працівникам СПЗ ГУНП у Львівській області та наказу ГУНП у Львівській області від 24.06.2019 №405 о/с розмір встановленої премії становив 58%. Відтак, розмір премії за червень 2019 року виплачено не в повному розмірі.

24.10.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтований тим, що на підставі доповідної записки, з метою приведення у відповідність наказів ГУНП у Львівській області від 26.08.2024 № 533 о/с та від 18.07.2024 № 205 о/с-в, були внесені відповідні зміни, а саме: часткова зміна наказу ГУНП від 26.08.2024 № 533 о/с: в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора сектору запобігання корупції ГУНП, надруковано: "виплативши грошову компенсацію за невикористану під час проходження служби дні щорічної оплачуваної відпустки за 2019 рік 06 календарних днів додаткової відпустки; за 2020 рік 01 календарний день додаткової відпустки, за 2021 рік 04 календарних днів основної відпустки та 08 календарних днів додаткової відпустки, за 2022 рік 20 календарних днів основної відпустки та 09 календарних днів додаткової відпустки, за 2023 рік 03 календарних днів додаткової відпустки, за 2024 рік 09 календарних днів основної відпустки та 06 календарних днів додаткової відпустки". Cлід читати: "- виплативши грошову компенсацію за невикористану під час проходження служби дні щорічної оплачуваної відпустки за 2016 рік 01 календарний день додаткової відпустки, за 2019 рік 06 календарних днів додаткової відпустки, за 2020 рік 04 календарних днів додаткової відпустки, за 2021 рік 08 календарних днів додаткової відпустки, за 2022 рік 20 календарних днів основної відпустки та 09 календарних днів додаткової відпустки, за 2023 рік 03 календарних днів додаткової відпустки, за 2024 рік 09 календарних днів основної відпустки та 06 календарних днів додаткової відпустки". А також часткова зміна пункту наказу ГУНП від 18.07.2024 № 205 о/с-в: в частині надання капітану поліції ОСОБА_1 , старшому інспектору сектору запобігання корупції ГУНП, надруковано: "щорічну основну оплачувану відпустку тривалістю 12 діб, з 22 липня по 02 серпня 2024 року", слід читати: "щорічну основну оплачувану відпустку тривалістю 05 діб, з 22 по 26 липня 2024 року та додаткову відпустку тривалістю 07 діб, з 27 липня по 02 серпня 2024 року". Складові грошового забезпечення поліцейських визначені постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 та наказом МВС України від 06.04.2016 № 260. Враховуючи викладене ГУНП у Львівській області немає підстав для включення індексації до визначення розміру грошової компенсації за невикористані відпустки та до одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції. Виходячи з розрахунку базового місяця грудня 2023 року для проведення індексації грошового забезпечення поліцейських право для її отримання виникло лише в серпні 2024 року в сумі 130,20 грн. за повністю відпрацьований місяць. ГУНП у Львівській області зазначає, що виплата вказаної додаткової винагороди не має постійного характеру, а запроваджується лише щодо певного кола осіб, на період дії воєнного стану, який не є постійним та обумовлений об`єктивними чинниками, вводиться в дію та закінчується рішеннями Президента України, а розмір якої визначається в залежності від ступені участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони.

28.10.2024 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій просить позов задовольнити повністю. У вказаній відповіді позивач зазначає, що відповідач, за рахунок помилково оплачених 04 діб основної відпустки за 2021 рік, вважає що компенсував ті доби відпусток, які не вказані в наказі про звільнення 26.08.2024, а саме 01 доба додаткової відпустки за 2016 рік та 03 доби додаткової відпустки за 2020 рік. Слід зауважити, що у наказі ГУНП у Львівській області від 14.10.2024 №667 о/с не зазначено про необхідність утримання помилково нарахованих коштів, а йде мова лише про зазначення періодів, які підлягають оплаті. Але проведення такої бухгалтерської операції є не можливим, а так-звана «взаємокомпенсація» суперечить нормам Цивільного кодексу України. Тобто, відповідач самостійно змінив вид та тривалість відпустки після фактичного її надання. Вказані дії відповідач не узгоджував з позивачем. Основна та додаткова відпустка є різними видами відпусток. В той же час, позивач не зверталась до відповідача із рапортом про надання їй 7 діб додаткової відпустки за 2023 рік. Отже, такі дії відповідача є неправомірними. ГУНП у Львівській області не має повноважень змінювати вид і тривалість відпустки після її фактичного надання. Відповідно, наказ ГУНП від 14.10.2024 №301 о/с-в не може братись до уваги при визначенні кількості діб не використаних відпусток.

05.11.2024 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що Листом ДФЗБО НПУ від 01.11.2024 № повідомлено, що ДФЗБО здійснює фінансування в межах затвердженого для Національної поліції обсягу коштів на оплату праці на підставі отриманої щомісяця від територіальних, міжрегіональних органів поліції, державних установ, що належать до сфери управління Національної поліції, в тому числі Головного управління Національної поліції у Львівській області, інформації про потребу в коштах на виплату грошового забезпечення (заробітної плати). Листом УФЗБО ГУНП у Львівській області від 30.10.2024 №70676?2024 позивачу надано відповідь про те, що щомісяця до 18 числа ГУНП у Львівській області подає до ДФЗБО Національної поліції України потребу в коштах на поточний місяць на оплату праці, згідно затверджених форм. Також, згідно з листом УФЗБО ГУНП у Львівській області від 16.10.2024 №56596-2024 (в матеріалах справи) за період з січня по вересень 2024 року матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань була нарахована і виплачена поліцейським на загальну суму 317 527,64 грн. Як зазначено у листі, для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань поліцейські подавали рапорти і така потреба в додаткових коштах включалася у листи щодо щомісячної додаткової потреби в коштах по КЕКВ 2112, що подавалися до ДФЗБО Національної поліції України. По мірі виділення коштів матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачувалась поліцейським, згідно поданих рапортів. В свою чергу, той факт, що відповідні кошти на виплату грошового забезпечення, які Національна поліція України може виділяти як додаткову потребу підтверджується і розрахунком додаткової потреби в коштах на оплату праці на 2024-2026 роки та розрахунком потреби в коштах на оплату праці на 2024 2026 роки.

06.11.2024 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що періоди надання відпустки за 2017 та 2018 роки як у період з 02.07.2018 05.07.2018 та 09.07.2018 по 15.07.2018 так в цілому надання відпусток є спірним, оскільки відсутні документи які підтверджують такі факти рапорт позивача (хоча рапорти про надання відпусток за інші періоди наявні), оригінал наказу чи витяг з наказу про надання відпусток який би був збережений в матеріалах особової справи. А сам витяг з наказу наданий відповідачем підготований без наявності оригіналу наказу та без дати створення документа (що є обов`язковим реквізитом) більше того, за своїм змістом є таким, що свідчить про спірне надання діб відпусток датами які минули до дня видання наказу (надання відпустки у минулому).

26.11.2024 від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що відповідно до листа УКЗ ГУНП у Львівській області №42853-2024 від 19.11.2024 повідомлено, що у матеріалах особової справи ОСОБА_1 відсутня інформація щодо перебування позивачки у чергових відпустках у період часу з 2012-2015 роки. Оскільки позивачка у 2012 році листопад 2015 року не працювала у органах Національної поліції України, то у відповідача ГУНП у Львівській області відсутні зобов`язання щодо здійснення будь-яких виплат ОСОБА_1 за цей період компенсації невикористаної відпустки за час проходження служби у ГУ МВС в Львівській області

23.12.2024 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що позивач перебувала тривалий час на лікуванні (під час проходження служби в ОВС України: з 24.09.2014 27.09.2014; з 21.10.2014 31.10.2014; з 10.02.2015 20.02.2015; з 23.02.2015 27.02.2015; з 02.09.2015 11.09.2015 та під час проходження служби в поліції: з 13.06.2016 17.06.2016; з 01.07.2016 05.07.2016; з 30.12.2016 04.01.2017; з 05.05.2017 13.05.2017; з 09.12.2017 18.12.2017; з 19.03.2018 23.03.2018; з 04.09.2018 13.09.2018; з 13.11.2019 04.12.2019; з 05.12.2019 13.12.2019; з 19.12.2019 03.01.2020; 08.01.2020 17.01.2020; з 29.01.2020 по 07.02.2020; з 17.03.2021 09.04.2021; з 05.07.2021 12.07.2021; з 08.08.2022 12.08.2022; з 01.02.2023 10.02.2023; з 24.04.2023 25.04.2023; з 21.11.2023 24.11.2023; з 05.12.2023 15.12.2023; з 19.02.2024 28.02.2024; з 18.06.2024 25.06.2024; з 11.07.2024 19.07.2024) і це підтверджується записами про непрацездатність позивача у медичній книжці позивача. Така відсутність позивача на службі без інформування відповідача була б неможливою, як і без поданих документів що посвідчували тимчасову непрацездатність, оскільки позивач була би притягнута до дисциплінарної відповідальності (за порушення наказу про інформування) або звільнена зі служби через прогул (відсутність на службі без поважних причин). Однак, матеріали справи та матеріали особової справи позивача не містять відомостей про факти проведення службових розслідувань за фактом відсутності позивача на службі, що підтверджує факт обізнаності відповідача про такі факти непрацездатності.

08.01.2025 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що керівництвом ГУНП у Львівській області матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році у розмірі місячного грошового забезпечення прийнято виплатити лише поліцейським які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення(здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора. Всім іншим поліцейським у 2024 році виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році у розмірі посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавка за стаж служби в поліції, що підтверджується листом ГУНП у Львівській області від 03.01.2025 № 2962-2025. Також, як зазначено у цьому листі, матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань виплачувалася всім діючим поліцейським на підставі їх рапортів у період з січня по грудень 2024 року. Аналогічні підстави щодо виплати матеріальної допомоги визначено і у відомчих нормативно-правових актах

20.01.2025 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що згідно відповіді департаменту фінансового забезпечення НП України, від 29.08.2022 №2245/29/2/01-2022 кошти для виплати додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ від 28.02.2022 №168 були розподілені за такою економічною класифікацією видатків бюджету: КЕКВ 2111 (« Заробітна плата »), 2112 (« Грошове забезпечення ») , 2120 (« Нарахування на оплату праці » ). Разом з тим, з сум виплат додаткової винагороди (розмір якої є предметом спору) нараховано та сплачено страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування. Як вже також зазначалось, згідно з правовим висновком, викладеному Верховним Судом у рішенні у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення, яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні.

23.01.2025 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що Верховний Суд у постанові від 14 січня 2025 року зазначив, що винагорода, запроваджена постановою КМУ №168 і виплачувана позивачу як щомісячний додатковий вид грошового забезпечення, має враховуватися у загальній сумі грошового забезпечення для обчислення компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, оскільки підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних винятків щодо урахування таких винагород.

13.02.2025 від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що ГУНП у Львівській області наголошує на тому, що відповідно до листа УФЗБО, ОСОБА_1 щомісячна премія за червень 2019 року встановлена, нарахована і виплачена у розмірі 00 %, що відображено у розрахунковому листі за червень 2019 року в її особовій карточці про грошове забезпечення (копія розрахункового листа знаходиться у матеріалах справи). В ГУНП у Львівській області відсутні підставі для включення додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 до визначення розміру грошової компенсації за невикористані відпустки та до одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції.

14.02.2025 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що відповідачем у цьому поясненні жодним чином не зазначено спростування наведених мною фактів не надання відпусток в оспорювані періоди, з наданням доказів; протиправної бездіяльності під час нарахування індексації; відсутні будь-які спростування наведених мною обставин недопустимості наданих відповідачем витягів з наказів у 2024 році, оригінали яких знищені у 2022 році, а також жодним чином не описана позиція відповідача щодо наведених мною підстав та доказів щодо обов`язку та можливості у відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, то додаткові пояснення з цих питань не надаються.

09.05.2025 від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. Наказом ГУНП від 14.10.2024 № 667 о/с виданого на підставі доповідної записки начальника УКЗ від 14.10.2024 року усунуто допущені помилки під час видачі наказу ГУНП у Львівській області від 26.08.2024 № 533 о/с про звільнення позивачки та впорядковано питання виплати грошової компенсації за невикористані під час проходження служби відпусток.

09.05.2025 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що станом на дату звільнення з ОВС України 06.11.2015 та переміщення після реорганізації до органів поліції, відповідно до ч.2 ст.81 КЗпП (в реакції на час спірних правовідносин, на дату звільнення) було передбачено, якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи. Тобто, для працівника було передбачено право на отримання грошової компенсації при звільненні, а якщо таке право не було реалізовано, то за ним зберігалось право на отримання вказаних відпусток за новим місцем служби та у разі повторного звільнення - право на грошову компенсацію у разі якщо такі відпустки не були використані.

22.05.2025 від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що оскільки до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в поліції, включаються винагороди, які мають постійний характер, а додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, має тимчасовий (непостійний) характер, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану, що свідчить про відсутність правових підстав для включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована одноразова грошова допомога при звільненні позивачки зі служби в поліції, додаткової винагороди, яка нараховувалася та виплачувалася їй, відповідно до Постанови № 168.

22.05.2025 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначає, що згідно правового висновку, у зразковій справі, викладеному в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення, яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні. Також, Верховний Суд у постанові від 28.02.2024 по справі №209/3260/13-ц зазначив, що додаткова винагорода, що виплачувалася поліцейським на період воєнного стану не є одноразовим нерегулярним видом грошового забезпечення, мала постійний характер та належала до видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 01.10.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 прийнята на службу в правоохоронні органи (міліція/ поліція) 16.08.2008.

Наказом ГУНП у Львівській області від 26.08.2024 №533 о/с позивача звільнено зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Стаж служби в поліції при звільненні становив 16 років 00 місяці 09 днів.

Вважаючи, що при звільненні відповідач неправомірно здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.

Щодо грошової компенсації за невикористані 76 діб відпусток, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Державні гарантії права на відпустки працівників, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначає Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР).

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частин першої - третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою - четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частини десятої статті 93 Закону №580-VIII за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Згідно з частинаою другою статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, Наказом МВС України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок №260).

Такі Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО) (п.1 розділу І).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзаців 7 і 8 п.8 розділу ІІІ Порядку №260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що чинне законодавство допускає ймовірність невикористання поліцейським відпустки протягом календарного року. Також не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яким він уже скористався в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що полягає в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Саме такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 року у справі №160/10875/19.

Станом на 2016 рік вислуга років ОСОБА_1 становила 8 років та надавала право на отримання відпустки тривалістю 30 діб основної та 3 доби додаткової відпустки.

Наказом ГУНП у Львівській області від 04.07.2016 №89 о/с-в позивачу було надано відпустку тривалістю 30 діб основної та 2 доби додаткової відпустки у період з 04.07.2016 04.08.2016. Отже, 1 доба додаткової відпустки надана не була. Також, у період з 01.07.2016 по 05.07.2016 позивач перебував на лікуванні згідно довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського №66 від 01.07.2016 виданої поліклінікою КЗ Самбірської ЦРЛ, яку позивач надала рапортом на адресу відповідача після виходу на службу. Інформація про тимчасову непрацездатність, її період, відомості про номер виданої довідки також відображена у медичній картці амбулаторного хворого №1438/21.

Відповідно до ч.8 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Під час відпустки 04.07.2016 та 05.07.2016 (2 доби) відповідачем, після одужання ОСОБА_1 , відпустку продовжено не було, а при звільненні, компенсацію за 2 календарні дні фактично невикористаної основної щорічної відпустки за 2016 рік не здійснено.

Відповідно, фактично не використаними є 3 доби, з яких 1 доба додаткової щорічної відпустки за 2016 рік та 2 доби основної щорічної відпустки за 2016 рік. За вказані доби відпустки не було проведено грошової компенсації.

Відповідно до наказу ГУНП у Львівській області від 14.10.2024 №667 о/с, яким внесено зміни до наказу ГУНП від 26.08.2024 №533 о/с відображено інформацію з приводу 1 доби щорічної додаткової не використаної відпустки за 2016 рік, однак як слідує з матеріалів справи відпустки не була окремо оплачена ця доба про що зазначено в документі який найменується «інформації щодо грошової компенсації за не використані відпустки», який є додатком №28 до відзиву на позовну заяву.

Також це підтверджується інформацією викладеною представником у відзиві на позовну заяву - абзаци 3, 5 сторінки 8 та у листі УКЗ ГУНП у Львівській області від 23.10.2024 №63904-2024 та у листі УФЗБО ГУНП у Львівській області від 24.10.2024 №64545-2024 абзац 2 сторінка 1.

Такі дії щодо не проведення додаткової оплати за раніше не відображені періоди, відповідач пояснив тим, що у наказі ГУНП у Львівській області від 26.08.2024 №533 о/ с були допущені помилки в періодах надання відпусток, тобто одні періоди були збільшені, а інші не відображені. Після проведених перерахунків було відображено правильні періоди, однак загальна кількість діб залишилась незмінною.

Тобто, відповідач, за рахунок помилково оплачених 04 діб основної відпустки за 2021 рік, вважає що компенсував ті доби відпусток які не були вказані в наказі про звільнення 26.08.2024, а саме 01 доба додаткової відпустки за 2016 рік та 03 доби додаткової відпустки за 2020 рік.

У наказі ГУНП у Львівській області від 14.10.2024 №667 о/с не зазначено про необхідність утримання помилково нарахованих коштів, а йде мова лише про зазначення періодів, які підлягають оплаті.

Але проведення такої бухгалтерської операції є не можливим, а так-звана «взаємокомпенсація» суперечить нормам Цивільного кодексу України.

Особа, яка отримала майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути це майно потерпілому (ч. 1 ст. 1212 ЦКУ).

Одночасно, у статті 1215 ЦКУ передбачено випадки, коли таке майно не підлягає поверненню.

Так, зарплата та прирівняні до неї платежі не підлягають поверненню, якщо:

1. відсутня рахункова помилка при нарахуванні цих платежів;

2. відсутні недобросовісні дії з боку набувача.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У відповідності до вимог статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно до вимог статті 2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати входять:

1) Основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

2) Додаткова заробітна плата. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

3) Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

На підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До фонду додаткової заробітної плати, зокрема, відносяться оплата за невідпрацьований час, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством; суми виплат, пов`язаних із індексацією заробітної плати, інші надбавки та доплати передбачені чинним законодавством.

Порядок відрахування виплат із зарплати працівника встановлює стаття 127 КЗпП. Відповідно до цієї норми утримати у працівника помилково виплачене можна за одночасного виконання таких умов:

1) зайва виплата відбулася у результаті лічильної помилки;

2) працівник не оспорює підстави та розмір відрахування. При цьому згоду краще зафіксувати письмово (у вигляді окремої заяви або безпосередньо у наказі (розпорядженні) про проведення відрахувань із заробітної плати);

3) наказ роботодавця про відрахування видається не пізніше одного місяця виплати неправильно обчисленої суми.

В той же час, компенсація за дні не використаних відпусток зміни до наказу з дня виплачена 29.08.2024.

В наказі ГУНП від 26.08.2024 №533 о/с, яким виплачено таку компенсацію внесено наказом ГУНП у Львівській області від 14.10.2024 №667 о/с, тобто за 1,5 місяці.

Разом з тим, до лічильних (вони ж рахункові) помилок Верховний Суд України у ч. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавство про оплату праці» від 24.12.99 №13 відніс ті, що виникли через неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування зарплати за один і той самий же період тощо. Водночас, нелічильними помилками є ті, що виникли при помилковому застосуванні законодавства та інших нормативно-правових актів, у т. ч. колективного договору. Наприклад, оплачено відпустку більшої тривалості, ніж належить, у результаті чого сума відпускних є завищеною.

Зайво нарахована й виплачена відпускна компенсація є помилковим застосуванням законодавства та інших нормативно-правових актів.

Отже, виходячи з відзиву відповідача та вищезазначеної постанови пленуму Верховного Суду України, в даній справі при визначенні компенсації за відпустку допущено нелічильну (нерахункову) помилку.

Отже, відповідач, у разі допущення помилкових виплат, за наявності правових підстав мав би право стягнути такі через суд або якщо на це добровільно погоджується працівник. Самостійно проводити такий перерахунок відповідач не уповноважений.

Позивач не надавала згоди на здійснення таких відрахувань. Більше того, у такому випадку пройшло більше місяця з дня відповідної виплати, а також це є нелічильна помилка, що позбавляє відповідача повернути помилково виплачені кошти.

Разом з тим, нарахування та утримання із заробітної плати в бюджетних установах включає проводки для відображення цих операцій в бухгалтерському обліку.

За заявою або на підставі виконавчого документа із доходу працівника відрахують відповідні суми коштів (з дебетом 6511 кореспондуватиме субрахунок 6518 «Розрахунки за виконавчими документами та інші утримання»). Бухгалтерська операція щодо нарахування грошової компенсації проводяться саме за конкретні доби не використаних відпусток за певний рік служби, включаючи вид відпустки та її тривалість, що і підтверджується наказом про звільнення. Відповідно, якщо бухгалтерську операцію було проведено помилково (не за той рік, вид відпустки, її тривалість, тощо), то у разі наявності законних підстав, потрібно здійснити відрахування із заробітної плати.

ГУНП не мало законних підстав це робити та і не зробило цього, оскільки доказів проведення бухгалтерської операції щодо утримання коштів за спірні періоди у жовтні 2024 року не надало. Після такого утримання коштів відповідач мав би у новому місяці (жовтні 2024 року) провести нову бухгалтерську операцію нарахування компенсації за нові періоди, відповідно сплатити військовий збір та ПДФО, який відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44 повинен компенсувати позивачу, тобто нарахувати таку на картковий рахунок.

Це свідчить про те, що фактично операція про нарахування грошової компенсації за нові періоди (так званий перерахунок) не відбулася.

Те, що таких бухгалтерських операцій не могло бути проведено свідчить і відсутність у наказі ГУНП у Львівській області від 14.10.2024 №667 о/с вимоги про утримання помилково нарахованих коштів та нарахування коштів за нові періоди. Єдиною підставою для проведення конкретної бухгалтерської операції є відповідне рішення (наказ, тощо). Тобто цим наказом лише частково приведено у відповідність періоди які підлягають для нарахування грошової компенсації.

Оскільки внаслідок внесення змін до наказу про звільнення за нові періоди фактично не відбулось нарахування грошової компенсації, то така підлягає стягненню в межах цього спору.

В той же час, відповідач зобов`язаний виплатити грошову компенсацію за ті періоди за які він мав здійснити розрахунок, але не провів його, що свідчить про протиправність його дій.

Також, станом на 2017 рік вислуга років ОСОБА_1 становила 9 років та надавала право на отримання відпустки тривалістю 30 діб основної та 4 доби додаткової відпустки.

Наказом ГУНП у Львівській області від 14.06.2017 №11 о/с-в позивачу надано 15 діб основної відпустки тривалістю 15 діб у період з 15.06.2017 30.06.2017.

Також, наказом ГУНП у Львівській області від 20.12.2017 №247 о/с-в позивачу надано 15 діб основної відпустки тривалістю 15 діб у період з 28.12.2017 13.01.2018.

Наказом ГУНП у Львівській області від 16.07.2018 №140 о/с-в позивачу було надано 4 доби додаткової відпустки за 2017 рік у період з 02.07.2018 05.07.2018.

Станом на дату закінчення відпустки 05.07.2018 наказ ГУНП про видання відпустки виданий не був, відповідно це унеможливлювало відбуття у відпустку.

Відтак, не можливо з 16.07.2018 використати відпустку за період який минув (02.07.2018 05.07.2018).

Як встановив суд, відпустка надана наказом ГУНП від 16.07.2018 №140 о/с-в не переносилась та не продовжувалась.

Також, у період з 30.06.2017 по 04.07.2017 позивач перебувала на лікуванні, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність поліцейського від 30.06.2017 №36 видану поліклінікою КЗ Самбірської ЦРЛ, яку надала рапортом на адресу відповідача після виходу на службу. Інформація тимчасову непрацездатність, її період, відомості про номер довідки також відображена у медичній картці амбулаторного хворого №1502/02.

Тобто, 1 день тимчасової непрацездатності припав на період основної відпустки за 2017 рік, наданої наказом ГУНП у Львівській області від 14.06.2017 №11 о/с-в.

Окрім цього, як встановив суд, Відповідач визнав, що при звільненні ним не було виплачено грошову компенсацію за такі доби відпусток на які мав право позивач - 01 доба додаткової відпустки за 2016 рік та 03 доби додаткової відпустки за 2020 рік.

Відповідач визнав ці спірні періоди та видав відповідний наказ щодо внесення змін до наказу ГУНП у Львівській області від 26.08.2024 №533 о/с про звільнення, однак після видання наказу щодо внесення змін 14.10.2024 фактично не провів виплат за ці періоди ні в жовтні 2024 року, ні в інший період.

Наказом ГУНП у Львівській області від 14.06.2017 №11 о/с-в надано 15 діб основної відпустки у період з 15.06.2017 30.06.2017.

У період з 30.06.2017 по 04.07.2017 позивач перебувала на лікуванні, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність поліцейського від 30.06.2017 №36 видану поліклінікою КЗ Самбірської ЦРЛ, яку надала рапортом на адресу відповідача після виходу на службу. Інформація тимчасову непрацездатність, її період, відомості про номер довідки також відображена у медичній картці амбулаторного хворого №1502/02. Тобто, 1 день тимчасової непрацездатності припав на період основної відпустки за 2017 рік, наданої наказом ГУНП у Львівській області від 14.06.2017 №11 о/с-в.

Наказом ГУНП у Львівській області від 20.12.2017 №247 о/с-в надано 15 діб основної відпустки тривалістю 15 діб у період з 28.12.2017 13.01.2018.

Наказом ГУНП у Львівській області від 16.07.2018 №140 о/с-в було надано 4 доби додаткової відпустки за 2017 рік у період з 02.07.2018 05.07.2018.

Станом на дату закінчення відпустки 05.07.2018 наказ ГУНП про видання відпустки виданий не був, відповідно це унеможливлювало відбуття у відпустку.

Як видно з матеріалів справи, відпустка надана наказом ГУНП від 16.07.2018 №140 о/с-в не переносилась та не продовжувалась.

Зважаючи на вказане, а також на те, що наказ про надання відпустки у період з 02.07.2018 по 05.07.20128 надавався наказом від 16.07.2018 підлягав перенесенню на інший період. Однак відповідач не переніс таку відпустку та не здійснив грошової компенсації за спірний період.

Відповідач не надав доказів, що така відпустка надавалась у періоди: з 28.12.2017 13.01.2018 та з 02.07.2018 05.07.2018.

Відповідно позивач має право на отримання грошової компенсації за цей період.

Отже спірним є факт надання 15 діб основної та 4 доби додаткової відпустки за 2017рік. В свою чергу, за цей період грошова компенсація за доби не використаних відпусток не надавалась.

В той же час, невикористаною та неоплаченою є 1 доба щорічної відпустки за 2017 рік, а саме 30.06.2017, під час якої позивач була тимчасово не працездатною. Не використаними є 4 доби додаткової відпустки за 2017 рік у період з 02.07.2018 05.07.2018.

Тому, не використаною є 16 діб основної (15 діб спірного періоду, 1 доба лікарняного) та 4 доби додаткової відпустки за 2017 рік за які відповідачем не виплачено грошової компенсації.

Наказом ГУНП у Львівській області від 16.07.2018 №140 о/с-в було надано 30 діб основної відпустки за 2018 рік у період з 09.07.2018 07.08.2018. Слід зазначити, що надання відпустки у період з 09.07.2018 по 15.07.2018 до дати видачі наказу про її надання - 16.07.2018, було неможливим, оскільки це передбачає нібито надання відпустки за період який вже минув.

Як видно з матеріалів справи, відпустка надана наказом ГУНП від 16.07.2018 №140 о/с-в не переносилась та не продовжувалась.

Відпустки надаються за погодженням з роботодавцем. Право відбути у відпустку виникає у працівника з моменту видання наказу роботодавцем. Подання заяви про надання відпустки не звільняє працівника від обов`язку виходити на роботу до моменту видання відповідного наказу (підтверджується відповідною судовою практикою щодо різних категорій відпусток, зокрема, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.06.2017 р. у справі № 175/5248/15-ц; постанова ВС від 05.09.2018 р. у справі № 760/9284/16-ц; постанова ВС від 13.09.2017 р. у справі № 761/30967/15-ц). У цьому випадку невихід працівника на роботу може бути розцінений як прогул, який є підставою для його звільнення.

Відповідно до ч.11 ст.10 Закону України «Про відпустки» (в редакції чинній на період надання відпустки), конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

У спірному випадку навіть не йде мова про завчасне попередження про надання відпустки, а беззаперечним є факт що неможливо виконати наказ, який фактично має зворотню дію в часі. Тобто, без своєчасного прийняття рішення наказу про надання відпустки, неможливо реалізувати своє право на відпустку (відбути у відпустку) за період який вже минув.

Зважаючи на вказане, а також на те, що наказ про надання відпустки у період з 09.07.2018 по 15.07.2018 надавався наказом від 16.07.2018 (що просто не можливо) підлягав перенесенню на інший період. Однак відповідач не переніс таку відпустку та не здійснив грошової компенсації за спірний період.

Відповідачем не надано доказів що така відпустка надавалась у періоди: з 09.07.2018 15.07.2018. Відповідно позивач має право на отримання грошової компенсації за цей період.

Отже спірним є факт надання позивачу 30 діб основної відпустки за 2018 рік.

В свою чергу, за цей період грошова компенсація за доби не використаних відпусток не надавалась.

Тому, не використаною та не оплаченою є 30 діб основної за 2018 рік, за які відповідачем не виплачено грошової компенсації.

В свою чергу, згідно з листом ГУНП у Львівській області від 01.11.2024 №73662-2024, у матеріалах особової справи рапорт про надання відпустки за 2017 та 2018 рік відсутній, тому надати їх (його) копію не надається можливим. В той же час, рапорт про надання відпустки за 2016 рік та за інші періоди знаходиться в матеріалах особової справи.

Окрім того, листом від 01.11.2024 №73662-2024 проінформовано, що актом від 26.02.2022 №89/01/10-2022 «Про вилучення та знищення документів під час введення воєнного стану в Україні», накази ГУНП у Львівській області за 2017 та 2018 роки знищені, тому надати копію наказу ГУНП у Львівській області від 16.07.2018 № 140 о/с-в не можливо. В свою чергу, наказ ГУНП у Львівській області від 16.07.2018 № 140 о/с-в чи його витяг відсутній в матеріалах моєї особової справи.

Відповідач посилається на факт виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у 2018 році як підтвердження надання відпустки за 2017 та 2018 рік.

Слід зауважити, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення відповідно до наказу МВС від 06.04.2016 №260 не пов`язана із часом відбуття у відпустку, більше того, вона навіть не пов`язана з фактом надання чи не надання відпустки (поліцейський може її отримати навіть якщо не використав жодного дня відпустки). Для прикладу, матеріальна допомога у 2017 році була виплачена у серпні 2017 року, хоча відпустка надавалась в червні 2017 року.

Згідно з даними паспорта громадянина України для виїзду за кордон відсутні відмітки про перетин державного кордону у періоди надання відпустки наказом ГУНП у Львівській області від 16.07.2018 № 140 о/с-в.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що жодних доказів про ознайомлення із змістом наказу від 16.07.2018 №140 о/с-в, яким було надано відпустки у період з 02.07.2018 05.07.2018 та з 09.07.2018 по 15.07.2018, а також доказів фактичного відбуття у відпустку у періоди вказані у наказі, як і сам факт відбуття у відпустку в цілому відповідач не надав.

Тому, періоди надання відпустки за 2017 та 2018 роки як у період з 02.07.2018 05.07.2018 та 09.07.2018 по 15.07.2018 так в цілому надання відпусток є спірним, оскільки відсутні документи які підтверджують такі факти рапорт позивача (хоча рапорти про надання відпусток за інші періоди наявні), оригінал наказу чи витяг з наказу про надання відпусток який би був збережений в матеріалах особової справи. А сам витяг з наказу наданий відповідачем підготований без наявності оригіналу наказу та без дати створення документа (що є обов`язковим реквізитом) більше того, за своїм змістом є таким, що свідчить про спірне надання діб відпусток датами, які минули до дня видання наказу (надання відпустки у минулому).

Відповідно, витяг з наказу ГУНП у Львівській області від 16.07.2018 № 140 о/с-в, наданий відповідачем є неналежним та недопустимим доказом..

Станом на 2020 рік вислуга років ОСОБА_1 становила 10 років та надавала право на отримання відпустки тривалістю 30 діб основної та 7 діб додаткової відпустки.

Наказом ГУНП у Львівській області від 12.04.2021 №44 о/с-в позивачу надано 27 діб основної відпустки та 3 доби додаткової відпустки за 2020 рік.

Наказом ГУНП у Львівській області від 17.02.2020 №47 о/с надано 3 доби щорічної відпустки за 2020 рік.

Отже, не використаними є 4 доби додаткової відпустки за 2020 рік, однак 1 доба відпустки компенсована на підставі наказу ГУНП у Львівській області від 26.08.2024 №533о/с.

Згідно з наказом ГУНП у Львівській області від 14.10.2024 №667 о/с, яким внесено зміни до наказу ГУНП від 26.08.2024 №533 о/с відображено про 4 доби не використаної відпустки за 2020 рік, однак як слідує з матеріалів справи 3 доби відпустки не були окремо оплачені, про що зазначено в документі, який найменується «інформація щодо грошової компенсації за невикористані відпустки».

Також це підтверджується інформацією, викладеною представником відповідача у відзиві на позовну заяву та у листі УКЗ ГУНП у Львівській області від 23.10.2024 №63904-2024 та у листі УФЗБО ГУНП у Львівській області від 24.10.2024 №64545-2024.

Такі дії щодо непроведення додаткової оплати за раніше невідображені періоди, відповідач пояснив тим, що у наказі ГУНП у Львівській області від від 26.08.2024 №533 о/с були допущені помилки в періодах надання відпусток, тобто одні періоди були збільшені, а інші не відображені.

Після проведених перерахунків віідображено правильні періоди, однак загальна кількість діб залишилась не змінною. Тобто, відповідач, за рахунок помилково оплачених 04 діб основної відпустки за 2021 рік, вважає що компенсував ті доби відпусток, які не були вказані в наказі про звільнення 26.08.2024, а саме 01 доба додаткової відпустки за 2016 рік та 03 доби додаткової відпустки за 2020 рік.

Обґрунтування відповідної позиції викладалось вище щодо питань, пов`язаних з виплатою грошової компенсації за невикористані доби відпусток за 2016 рік. Відповідно, відповідач зобов`язаний виплатити грошову компенсацію за ті періоди, за які він мав здійснити розрахунок, але не провів його, що свідчить про протиправність його дій щодо невиплати грошової компенсації за 3 доби додаткової відпустки за 2020 рік.

Станом на 2021 рік вислуга років ОСОБА_1 становила 13 років та надавала право на отримання відпустки тривалістю 30 діб основної та 8 діб додаткової відпустки.

Наказами ГУНП у Львівській області від 05.04.2021 №40 о/с-в, 18.06.2021 №90 о/с-в, 09.08.2021 №124 о/с-в позивачу надано 30 діб (4+1+25) основної відпустки за 2021 рік. Грошовій компенсації підлягало 8 діб додаткової відпустки.

На підставі наказу ГУНП у Львівській області від 26.08.2024 №533 о/с виплачено грошову компенсацію не лише за 8 діб додаткової відпустки, а ще за 4 доби щорічної відпустки за 2021 рік.

Тобто відповідач, внаслідок помилки, самостійно здійснив виплату у більшому розмірі.

Відповідач не уповноважений самостійно здійснювати повернення (перерахунок) помилково нарахованих коштів, більше того таке повернення коштів не є безумовним та допускається у виключних випадках.

Обґрунтування відповідної позиції викладалось також щодо питань, пов`язаних з виплатою грошової компенсації за не використані доби відпусток за 2016 рік.

Станом на 2023 рік вислуга років ОСОБА_1 становила 15 років та надавала право на отримання відпустки тривалістю 30 діб основної та 10 діб додаткової відпустки.

Наказом ГУНП у Львівській області від 26.06.2023 №159 о/с-в позивачу було надано 12 діб основної щорічної відпустки за 2023 рік у період з 03.07.2023 14.07.2023.

Наказом ГУНП у Львівській області від 11.10.2023 №305 о/с-в позивачу було надано 1 добу щорічної основної відпустки за 2023 рік 13.10.2023.

Наказом ГУНП у Львівській області від 13.12.2023 №361 о/с-в позивачу було надано 12 діб щорічної основної відпустки за 2023 рік у період з 25.12.2023 05.01.2024.

Наказом ГУНП у Львівській області від 18.07.2024 №205 о/с-в позивачу було надано 12 діб щорічної основної відпустки за 2023 рік у період з 22.07.2024 02.08.2024.

Тобто, наказами ГУНП у Львівській області позивачу було надано 37 діб основної щорічної відпустки.

В той же час, додаткова відпустка у кількості 10 діб позивачу не надавалась.

15.07.2024 позивач подала на ім`я начальника ГУНП у Львівській області рапорт вх.Рп-416 від 16.07.2024 у якому позивач просила надати позивачу 12 діб саме основної відпустки за 2023 рік.

Наказом ГУНП у Львівській області від 18.07.2024 №205 о/с-в позивачу було надано саме 12 діб щорічної основної відпустки за 2023 рік у період з 22.07.2024 02.08.2024.

Про надання саме такого виду відпустки і такої тривалості позивача проінформовано також листом ГУНП у Львівській області від 17.09.2024 №25016-2024.

При розгляді рапорту від 15.07.2024, про надання відпустки, відповідач не повідомив про той факт, що позивач не мав права на 12 діб щорічної відпустки, а має право лише на 5 діб відпустки. Відповідач не відмовив позивачу у задоволенні рапорту, а також рапорт не задоволено частково.

Відповідач не надсилав позивачу жодних листів для уточнення чи погодження надання відпустки іншої тривалості чи іншого виду як це було зроблено ним при вирішенні питання щодо надання відпустки на підставі наказу ГУНП у Львівській області 05.08.2022 №154 о/с-в (листом УКЗ ГУНП у Львівській області від 03.08.2022 №РП-2023/13/01-2022 повідомлено про неможливість надання відпустки тої тривалості, яку просив позивач та порушено і інші питання, пов`язані із наданням відпустки, копія додається).

Отже, видання наказу ГУНП у Львівській області від 18.07.2024 №205 о/с-в свідчить про неправильне обчислення кількості діб відпустки на які має працівник.

Після звільнення, подання позовної заяви та інформаційних запитів щодо кількості діб не використаних відпусток відповідач повідомив про виявлення неправильного застосування законодавства про відпустки.

Після цього відповідач видав наказ ГУНП від 14.10.2024 №301 о/с-в, яким вніс зміни до наказу ГУНП у Львівській області від 18.07.2024 №205 о/с-в щодо надання позивачу щорічної відпустки за 2023 рік, у якому зазначив наступне: надруковано - щорічну основну оплачувану відпустку тривалістю 12 діб, з 22 липня по 02 серпня 2024 року, слід читати - щорічну основну оплачувану відпустку тривалістю 05 діб, з 22 по 26 липня 2024 року та додаткову відпустку тривалістю 07 діб, з 27 липня по 02 серпня 2024 року. Тобто, відповідач самостійно змінив вид та тривалість відпустки після фактичного її надання. Вказані дії відповідач не узгоджував з позивачем. Основна та додаткова відпустка є різними видами відпусток. В той же час, позивач не зверталась до відповідача із рапортом про надання їй 7 діб додаткової відпустки за 2023 рік.

Отже, такі дії відповідача є неправомірними, оскільки ГУНП у Львівській області не має повноважень змінювати вид і тривалість відпустки після її фактичного надання.

Зважаючи на той факт, що додаткова відпустка за 2023 рік не надавалась позивачу, то позивач мав право на грошову компенсацію у кількості 10 діб.

Однак, наказом ГУНП від 26.08.2024 №533 о/с компенсовано лише 3 доби додаткової відпустки за 2023 рік.

Відповідно, не виплачено грошової компенсації за 7 діб додаткової відпустки за 2023рік.

Отже, станом на 2024 рік вислуга років ОСОБА_1 становила 16 років та надавала право станом на 31.12.2024 отримати відпустку тривалістю 30 діб основної та 11 діб додаткової відпустки. ОСОБА_1 відпрацювала повних 7 місяців, відповідно кількість діб відпусток, на які вона мала право обчислюється наступним чином: 30 діб основної відпустки :12 місяців * 7 відпрацьованих місяців = 17, 5 діб що відповідно округлюється та становить 18 діб 11 діб додаткової відпустки :12 місяців * 7 відпрацьованих місяців = 6, 5 діб що відповідно округлюється та становить 7 діб.

Згідно з правилами округлення, якщо остання цифра у числі 5 і більше, то після округлення до попереднього числа додається одиниця. А якщо 4 і менше, то ігнорується. Мінсоцполітики також рекомендує застосовувати правило математичного округлення: якщо після коми 5 і більше, результат заокруглюють у більший бік. Якщо менше цифри після коми відкидають (лист від 27.03.2013 № 321/13/84 13, лист від 28.10.2016 № 616/13/116-16). Аналогічні положення щодо округлення, відображені у листі Мінекономіки від 26.02.2024 №4707-05/14491-09.

ГУНП у Львівській області хибно здійснило округлення діб відпусток рік та визначило їх як 17 діб основної відпустки та 6 діб додаткової відпустки за 2024рік. Наказом ГУНП у Львівській області від 19.06.2024 №174 о/с-в надано відпустку тривалістю 12 діб основної відпустки за 2024 рік у період з 08.07.2024 19.07.2024, однак, у період з 11.07.2024 19.07.2024 позивач була тимчасово непрацездатна, що підтверджується електронним лікарняним №24213766-1.

Отже, тимчасова непрацездатність частково збігалась з часом надання відпустки.

Тобто, позивачем фактично використано лише 3 доби основної відпустки за 2024 рік.

Також, наказом ГУНП у Львівській області від 15.08.2024 №239 о/с-в надано відпустку тривалістю 5 діб основної відпустки за 2024 рік у період з 19.08.2024 23.08.2024.

Впродовж 2024 року, позивач використав лише 8 діб основної щорічної відпустки за 2024 рік. Позивач мала право на отримання грошової компенсації за 10 діб основної не використаної відпустки за 2024 рік та за 7 діб додаткової відпустки за 2024 рік.

Однак, на підставі наказу ГУНП від 26.08.2024 №533 о/с, позивачу компенсовано лише 9 діб основної не використаної відпустки за 2024 рік та 6 діб додаткової відпустки за 2024рік.

Отже, відповідач помилково не здійснив грошову компенсацію за 1 добу основної не використаної відпустки за 2024 рік та 1 добу додаткової відпустки за 2024 рік.

Окрім цього, що при поданні позовної заяви та визначені кількості діб не використаних відпусток позивач використовував лист ГУМВС України у Львівській області від 10.04.2020 №П-109/зі/05/13-2020. Згідно із вказаним листом зазначено кількість діб наданих відпусток без вказання періодів їх надання. Зазначена кількість наданих діб відпусток вказувала на те, що позивач використав всі дні відпусток на які мав право як працівник міліції.

Листом ГУМВС України від 01.11.2024 №П-50/зі/13-2024 позивача проінформовано, що відповідно до інформації відображеної у журналі обліку наказів, вказівок, розпоряджень Самбірського МВ ГУМВС України у Львівській області (інвентарний №1349), наказом від 11.06.2012 №21 о/с була надана чергова відпустка за 2012 рік, з 07 червня по 07 липня 2012 року. 28.06.2012 - святковий день (ст.73 КЗпП України), у зв`язку з чим, відпустка продовжується на 1 добу, однак цього не відбулось. Відтак, 1 доба відпустки є не використана, а відповідач не здійснив жодної компенсації за цей період.

В той же час, наказом від 11.06.2012 не можливо надати відпустку з 07.06.2012. Тобто, 4 доби відпустки з 07.06.2012 по 10.06.2012 є не використаними, а відповідач не здійснив жодної компенсації за ці періоди. Отже, при звільненні позивачу не здійснено грошової компенсації за 5 діб чергової відпустки за 2012 рік.

У журналі обліку наказів, вказівок, розпоряджень, рішень колегії Самбірського МВ ГУМВС України у Львівській області (інвентарний №1458), наказом від 15.07.2013 №25 о/с була надана відпустка, з 14 по 19 липня 2013 року та наказом від 06.08.2013 №29 о/с надана чергова відпустка, з 26 липня по 28 серпня 2013 року. 24.08.2013 святковий день (ст.73 КЗпП України), у зв`язку з чим, відпустка продовжується на 1 добу, однак цього не відбулось.

Відтак, 1 доба відпустки є не використана, а відповідач не здійснив жодної компенсації за цей період.

В той же час, наказом від 15.07.2013 не можливо надати відпустку з 14.07.2013. Тобто 1 доба відпустки 14.07.2013 є не використаною, а відповідач не здійснив жодної компенсації за цей період. Отже, при звільненні позивачу не здійснено грошової компенсації за 2 доби чергової відпустки за 2013 рік.

У журналі обліку наказів, доручень Самбірського МВ ГУМВС України у Львівській області (інвентарний №1676), наказом від 23.09.2015 №12 о/с-в була надана чергова відпустка за 2015 рік, з 22 вересня по 23 жовтня 2015 року. Згідно з відпускним посвідченням, виданим Самбірським МВ ГУМВС України у Львівській області позивач прибула у м.Київ 23.09.2015 та вибула 25.09.2015, що підтверджується відтисками печаток відділу Укрбюро Інтерполу ГУ МВС України в місті Києві. Відтак, 2 доби відпустки є не використаними (у зв`язку із перебуванням позивача у дорозі по 1 добі в 1 сторону), а відповідач не здійснив жодної компенсації за цей період. 14.10.2015 - святковий день на момент спірних правовідносин (ст.73 КЗпП України), у зв`язку з чим, відпустка продовжується на 1 добу, однак цього не відбулось. Відтак, 1 доба відпустки є не використана, а відповідач не здійснив жодної компенсації за цей період. В свою чергу, наказом від 23.09.2015 не можливо надати відпустку з 22.09.2015, відтак, 1 доба відпустки за 22.09.2015 є не використана, а відповідач не здійснив жодної компенсації за цей період. Отже, при звільненні позивачу не здійснено грошової компенсації за 4 доби чергової відпустки за 2015 рік.

Суд не враховує посилання ГУ НП у Львівській області на те, що Національна поліція України не є правонаступником органів внутрішніх справ і не повинна відповідати за зобов`язаннями ГУ МВС у Львівській області перед позивачем, з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справ України Львівській області та його структурні підрозділи і одночасно утворено як юридичну особу публічного права, зокрема, Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Преамбулою Закону України «Про міліцію» визначалось, що міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Отже, держава, ліквідувавши один державний орган, - міліцію, створила інший державний орган, - Національну поліцію, поклавши на останній, у тому числі, виконання завдань і функцій ліквідованого органу.

Верховний Суд у постанові від 23.01.2019 року (справа №826/26414/15), Верховний Суд України в постановах від 04.03.2014 року (справа №21-8а14), від 27.05.2014 року (справа №21-108а14), від 28.10.2014 року (справа №21-484а14) сформулювали правову позицію згідно з якою, ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.

Разом з тим, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом також у постановах від 20.05.2019 року (справа №823/5357/15), від 12.12.2018 року (справа №823/5397/15), від 13.03.2019 року (справа №826/751/16).

Незважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні докази внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України Львівській області, де позивач проходила службу до 06.11.2015 року, саме на Головне управління Національної поліції у Львівській області необхідно покласти зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Крім цього, відповідно до абз.2 п.15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIIІ, за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2023 року у справі №380/16730/22.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України (далі Положення №114). Розділом VI пункту 49 Положення №114 передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням. Обчислення тривалості відпусток - подобове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються.

При визначенні тривалості відпусток не враховується також час, необхідний на дорогу до місця проведення відпустки і назад, у тому числі при поділі відпустки на дві частини, а також при відкликанні працівника з відпустки.

При наданні чергової та додаткової відпусток їх тривалість визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців служби.

Згідно з пунктом 51 Розділу VI Положення №114, тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

Законодавством визначено час для проїзду до місця проведення відпустки та назад, який не може перевищувати двох діб в один кінець. Цей час не включається до часу відпуски. Кількість діб, які необхідно додати до щорічної відпустки залежить від відстані до місця проведення відпустки, а саме: від 200 до 800 км надається 1 доба в 1 кінець, від 800 км 2 доби в 1 кінець. Пунктом 52 Розділу VI Положення №114 визначено, що чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року.

Відповідно до пункту 56 Розділу VI Положення №114, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 Положення №114. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Разом з тим, на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ 06.11.2015, відповідно до ч.2 ст.81 КЗпП (в реакції норми на час спірного періоду), якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи.

Позивач грошової компенсації за дні не використаних відпусток при звільненні з органів внутрішніх справ не отримував. Згідно з абзацом другим пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Тобто, період не використаних діб відпусток під час служби в ОВС України, позивач мав право використати під час служби в поліції , або має право на грошову компенсацію таких діб відпустки за рахунок останнього роботодавця в день звільнення (ГУНП у Львівській області).

Тому, саме Головне управління Національної поліції у Львівській області зобов`язане здійснити повний розрахунок при звільненні з позивачем, зокрема, вирішити питання компенсації за невикористані дні відпустки під час проходження служби в ОВС України (міліція), незважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні докази внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України Львівській області.

Таким чином, позивач має право на отримання грошової компенсації за 76 діб невикористаних відпусток (які у тому числі не були оплачені після проведення перерахунку на підставі наказу ГУНП у Львівській області від 14.10.2024 №667 о/с, яким внесено зміни до наказу ГУНП від 26.08.2024 №533 о/с), а саме: 5 діб чергової відпустки за 2012 рік, 2 доби чергової відпустки за 2013 рік, 4 доби чергової відпустки за 2015 рік, 2 доби основної відпустки за 2016 рік та 1 доба додаткової відпустки за 2016 рік, 16 діб основної відпустки та 4 доби додаткової відпустки за 2017 рік, 30 діб основної відпустки за 2018 рік, 3 доби додаткової відпустки за 2020 рік, 7 діб додаткової відпустки за 2023 рік, 1 доба основної відпустки за 2024 рік та 1 доба додаткової відпустки за 2024 рік.

З метою захисту прав позивача, слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 76 діб відпусток, а саме: 5 діб чергової відпустки за 2012 рік; 2 доби чергової відпустки за 2013 рік; 4 доби чергової відпустки за 2015 рік; 2 доби основної відпустки за 2016 рік та 1 доба додаткової відпустки за 2016 рік; 16 діб основної відпустки та 4 доби додаткової відпустки за 2017 рік; 30 діб основної відпустки за 2018 рік; 3 доби додаткової відпустки за 2020 рік; 7 діб додаткової відпустки за 2023 рік; 1 доба основної відпустки за 2024 рік та 1 доба додаткової відпустки за 2024 рік.

Між тим, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 76 діб відпусток без урахування податків та зборів, а також із середньоденного розміру грошового забезпечення на день звільнення, розрахованого із урахуванням індексації та доплати визначеної постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за серпень 2024 року слід залишити без задоволення, оскільки такі є передчасними. Нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 76 діб відпусток відповідач не здійснив, відповідно права позивача щодо способу її нарахування у цій частині компенсації відповідачем не порушувалися.

Суд не має підстав вважати, що відповідач при перерахунку грошового забезпечення позивача буде діяти не на підставі, не у спосіб та не у порядку визначеному законом у випадку, якщо пенсія позивача підлягатиме індексації. Судовому захисту підлягають лише порушені права. При цьому захист права на майбутнє законодавством не передбачений.

Щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 не в повному розмірі грошової компенсації за невикористані 66 діб відпустки, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 10 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського.

Статтею 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено що Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші виді забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріпленні кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Поряд з цим, згідно статті 4 Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено наступні щорічні види відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Пунктом 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Статтею 9 Закону №2011-XII також визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з абзацом четвертим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі - Постанова № 393), зокрема, поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною 1 статті 94 Закону №580-VIII визначено що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Отже, єдиним уповноваженим органом, який встановлює розміри грошового забезпечення (його складових), є Кабінет Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988) постановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Постанови №988 установлено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Так, Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 (далі - Порядок №260).

Згідно пункту 7 розділу III Порядку №260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи АІ групи.

Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпеченні на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу І цих Порядку та умов, і призупиненні виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплат; компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, як було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.

Поряд з цим на виконання вимог статті 9 Закону №2011-ХІІ Кабінет Міністрів України ухвалив ряд постанов, якими визначив складові та розміри грошового забезпечення військовослужбовців.

Зокрема, постановою №988 визначено розміри таких складових грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка за вислугу років надбавка за особливості проходження військової служби, премія.

Відповідно до пункту 13 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.

Суд встановив, що позивачу нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористані 66 діб відпустки без урахування таких складових грошового забезпечення як індексації та доплата визначена постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Разом з тим, Законом України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ) визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Частинами першою та шостою статті 2 Закону №1282-ХІІ установлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення з урахуванням додаткової винагороди згідно Постанови №168 суд зазначає наступне.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»(далі - постанова КМУ №168), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Вирішуючи питання того, чи є додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, винагородою, яка має постійний характер та підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення для визначення розміру компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, обрахованих та виплачених військовослужбовцю при звільненні з військової служби суд зазначає, що пункт постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» чітко і однозначно передбачає, що: додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану; розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць у залежності від виконання завдань та часу приймання участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів; визначається наказами командирів (начальників).

Отже за відсутності принаймні однієї із указаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.

Таким чином, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена постановою №168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2025 року у справі №240/2921/23.

Суд додатково зазначає, що Згідно з абз.1 п.6 розділу VI Порядку №260, нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

Виходячи із приписів п.3 розділу І Порядку №260, до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема, винагороди, які мають постійний характер.

Вирішуючи питання того, чи є додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, винагородою, яка має постійний характер та підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, суд зазначає, що пункт 1 Постанови №168 чітко і однозначно передбачає, що:

- додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою поліцейського, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану;

- розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання поліцейським участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;

- визначається наказами командирів (начальників).

Отже, за відсутності принаймні однієї із указаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.

Таким чином, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена п.1 Постанови №168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2025 року у справі №240/2921/23.

За такого правового урегулювання та встановлених обставин справи, суд уважає помилковими доводи позивача про те, що передбачена Постановою №168 додаткова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Враховуючи, що до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в поліції, включаються винагороди, які мають постійний характер, а додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, має тимчасовий (непостійний) характер, так як установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована одноразова грошова допомога при звільненні позивача зі служби в поліції, додаткової винагороди, яка нараховувалася та виплачувалася їй у листопаді-грудні 2024 року, відповідно до Постанови №168.

Зважаючи на викладене, суд визнає протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 66 діб відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції з урахуванням індексації грошового забезпечення.

З метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 66 діб відпустки та одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції з урахуванням нарахованих та виплачених коштів згідно наказу ГУНП у Львівській області від 17.02.2020 №47 о/с , суд зазначає таке.

Сторонами визнають, що період за який позивач має право отримати одноразову грошову допомогу при звільненні становить 16 років.

Вказане підтверджується фактом видання наказу ГУНП у Львівській області від 21.10.2024 №681 о/с, яким стаж служби в поліції для одноразової грошової допомоги при звільненні 16 років 00 місяців 09 днів.

Згідно з вказаним наказом слід перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, із урахуванням нарахованих та виплачених коштів згідно наказів ГУНП у Львівській області від 17.02.2020 №47 о/с та від 26.08.2024 №533 о/с (зі змінами). Згідно з розрахунковим листом за жовтень 2024 року ОСОБА_1 нарахована одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 133 874, 88 грн., а саме 49 819, 56 грн., які були виплачені на підставі наказу ГУНП у Львівській області від 26.08.2024 та відповідно 84 055, 32 грн. виплачені на підставі наказу ГУНП у Львівській області від 21.10.2024, яким внесено зміни до наказу про звільнення від 26.08.2024.

Відповідач всупереч порядку нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні виплатив таку з урахуванням раніше виплаченої суми проведеної на підставі наказу ГУНП у Львівській області від 17.02.2020 №47 о/с (тобто допомога за 2024 рік виплачена не у повному розмірі, а з неї вирахувано виплату проведену у 2020 році).

Наказом ГУНП у Львівській області від 17.02.2020 №47 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно із згаданим наказом позивачу нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за 11 років служби.

На підставі судового рішення у справі №380/2243/20 таке звільнення було визнано незаконним та позивачу було поновлено на службі в поліції.

Наказ ГУНП у Львівській області від 17.02.2022 №47 о/с було скасовано, у тому числі і в частині щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

При цьому, відповідач не звертався з претензією про повернення таких коштів та не стягував їх у судовому порядку.

Зважаючи на той факт, що наказом ГУНП у Львівській області позивача було звільнено 26.08.2024, то виплати проведені у 2020 році не пов`язані із спірними правовідносинами.

Суд погоджується із твердженнями позивача, відповідно до яких для повернення відповідачем виплачених позивачу коштів у 2020 році передбачена інша процедура, тому відповідач не має права за рахунок одного спору вирішувати питання проведення виплат в іншому спорі.

Законодавством не передбачено правових підстав нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням суми, яка була виплачена на підставі іншого наказу про звільнення (за інший період, тощо).

Порядком передбачено лише порядок нарахування одноразової грошової допомоги при повторному звільненні.

В такому випадку допомога нараховується за той період, який не був оплачений раніше.

Відповідач погодився що повторного звільнення у даних правовідносинах не було.

Особа, яка отримала майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути це майно потерпілому (ч. 1 ст. 1212 ЦКУ).

Одночасно, у статті 1215 ЦКУ передбачено випадки, коли таке майно не підлягає поверненню.

Так, зарплата та прирівняні до неї платежі не підлягають поверненню, якщо:

1. відсутня рахункова помилка при нарахуванні цих платежів;

2. відсутні недобросовісні дії з боку набувача.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У відповідності до вимог статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно до вимог статті 2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати входять:

1) Основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

2) Додаткова заробітна плата. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

3) Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

На підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17 вересня 1992 року N 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До фонду додаткової заробітної плати, зокрема, відносяться оплата за невідпрацьований час, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством; суми виплат, пов`язаних із індексацією заробітної плати, інші надбавки та доплати передбачені чинним законодавством.

Порядок відрахування виплат із зарплати працівника встановлює стаття 127 КЗпП. Відповідно до цієї норми утримати у працівника помилково виплачене можна за одночасного виконання таких умов:

1) зайва виплата відбулася у результаті лічильної помилки;

2) працівник не оспорює підстави та розмір відрахування. При цьому згоду краще зафіксувати письмово (у вигляді окремої заяви або безпосередньо у наказі (розпорядженні) про проведення відрахувань із заробітної плати);

3) наказ роботодавця про відрахування видається не пізніше одного місяця виплати неправильно обчисленої суми.

З моменту виплати допомоги за Наказом ГУНП у Львівській області від 17.02.2020 №47 о/с пройшло більш ніж 5 років.

Тому, в даному випадку відповідач повинен нарахувати грошову допомогу за спірний період так як це визначено Порядком та не має право вираховувати з такої допомоги коштів, які були виплачені в межах інших правовідносин та не пов`язані із звільненням в серпні 2020 року, оскільки це не передбачено жодними нормами права.

Відповідач не має права вирішувати спір щодо виплат проведених у 2020 році за рахунок правовідносин які виникли у 2024 році.

Позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 16 повних років служби, що не заперечується відповідачем.

Зважаючи на викладене, суд визнає протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції з урахуванням нарахованих та виплачених коштів згідно наказу ГУНП у Львівській області від 17.02.2020 №47 о/с.

З метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції без урахуванням нарахованих та виплачених коштів згідно наказу ГУНП у Львівській області від 17.02.2020 №47 о/с.

Щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня по серпень 2024 року, виходячи з розрахунку базового місяця грудень 2023 року, суд зазначає таке.

Так, Законом України від 03.11.2022 року №2710-ХІ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі - Закон №2710-ХІ) була зупинена на 2023 рік дія Закону №1282-ХІІ, у зв`язку з чим з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась та не виплачувалася.

Натомість, вже з 01.01.2024 року дія Закону №1282-ХІІ поновлена, він діє і на теперішній час. Однак, відповідач неправомірно встановив новий базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення і замість базового місяця листопад 2015 року застосував базовим місяцем грудень 2023 року.

Відповідно до положень п.п.2, 5 Порядку №1078, для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

При цьому, встановлення ст.39 Закону України від 09.11.2023 року №3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» правила, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року, не впливає на визначення базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення поліцейським, оскільки після прийняття Урядом постанови №988, якою було затверджені схеми окладів поліцейських, які до теперішнього часу не змінювалися, та з прийняттям якої саме й було обумовлено визначення базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення поліцейських, тому базовим місяцем для визначення індексації залишився листопад 2015 року.

Частиною 2 статті 5 Закону №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Окремо суд зазначає, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Суд наголошує на тому, що відповідач, здійснюючи нарахування індексації, не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону.

Наявність саме у роботодавця, яким у даному випадку є відповідач, повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору між сторонами.

Зважаючи на викладене, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що саме листопад 2015 року є базовим місяцем для нарахування індексації її грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 26.08.2024.

За таких обставин, враховуючи досліджені судом фактичні дані в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що бездіяльність відповідача з приводу не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2024 по 26.08.2024 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) листопад 2015 року не відповідає визначеним п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах та порушує гарантоване державою право позивача на отримання індексації грошового забезпечення, тому таку бездіяльність слід визнати протиправною.

Як наслідок, підлягають задоволенню також похідні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу спірну індексацію грошового забезпечення.

Щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 премії за червень 2019року у розмірі 58% визначеному наказом ГУНП у Львівській області від 24.06.2019 №405 о/с, суд зазначає таке.

Наказом ГУНП у Львівській області від 24.06.2019 №405 о/с позивачу встановлено премію у розмірі 58%.

Водночас, позивачу виплачено премію за червень 2019 року у розмірі 19,59%.

У відзиві відповідач не пояснив правомірність не виплати премії, яка встановлена наказом ГУНП від 24.06.2019 №405 о/с, а лише зазначив, що нарахована і виплачена премія відображена в розрахунковому листі за червень 2019 року та в особовій картці про грошове забезпечення.

Однак зазначення цієї інформації у вказаних документах лише є свідченням не проведення тої виплати яка визначена наказом ГУНП у Львівській області.

В той же час у листі УФЗБО ГУНП у Львівській області від 21.10.2024 №60371-2024 зазначено наступне: «… у червні 2019 року Вам була донарахована індексація в сумі 3139,45 грн., яка нараховується в межах рекомендованих розмірів грошового забезпечення. Ваш дохід був незмінним протягом травня, червня та липня 2019 року і становив у травні 12210,71 грн., червні 12210,34 грн. та у липні 12210,22 грн. хоча розмір щомісячної премії різний, а саме у травні 65,26 %, у червні 19,59 %, у липні 64,7 %. При проведенні перерахунку щомісячної премії за червень 2019 року у розмірі 58% переплата понад граничні розміри грошового забезпечення становитиме 2967,39 грн., про що повідомлялося т.в.о. начальника СПЗ ГУНП у Львівській області ОСОБА_2 та працівників УКЗ, що готували накази на встановлення щомісячної премії поліцейським».

В червні 2019 року на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 по справі №380/4032/17, позивачу було нараховано та виплачено доплату за службу у нічний час за період з 07.11.2015 по 03.11.2017 у розмірі 35% посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби у нічний час. Вказане підтверджується листом ГУНП у Львівській області від 14.06.2019 №П-100/04/05/17-19.

Не виплата індексації була предметом спору у справі №380/3736/20 та була виплачена на виконання судового рішення яке набрало законної сили 07.04.2021 та не могло бути виконане у червні 2019 року.

Отже, у листі УФЗБО ГУНП у Львівській області від 21.10.2024 №60371-2024 зазначено дані щодо проведених виплат які не відповідають дійсності.

Аналізом листа УФЗБО ГУНП у Львівській області від 21.10.2024 №60371-2024 встановлено, що нарахування премії за червень 2019 року у меншому розмірі ніж це визначено наказом ГУНП, працівники фінансового підрозділу пов`язують із тим, що у цьому місяці на виконання рішення суду по справі №380/4032/17 було виплачено кошти, у зв`язку з чим необхідно зменшити розмір премії на суму виплачених коштів.

Такі дії є неправомірними та свідчать про умисне невиконання наказу ГУНП про встановлення премії.

Нарахована доплата за службу у нічний час за період з 07.11.2015 по 03.11.2017 не є складовими грошового забезпечення за червень 2019 року, а є виплатою на виконання судового рішення.

Окрім цього, у листі УФЗБО ГУНП у Львівській області від 21.10.2024 №60371-2024 йде мова про граничні розміри грошового забезпечення.

Однак, жодним нормативно-правовим актом такі граничні розміри не встановлювались, що підтверджується листом Департаменту фінансового забезпечення НП України від 14.02.2023 №34зі/29/2/03-2023.

У цьому листі також вказано перелік нормативно-правових актів які регулюють питання виплати грошового забезпечення, серед яких ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанова Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 26.04.2016 №260.

Відповідно до п.3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 26.04.2016 №260 (далі Порядок та умови), грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п.12 Розділу ІІ, керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та в межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції України.

Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Рішення керівників органів поліції про преміювання оформлюється наказом, який видається до 25 числа кожного місяця, згідно із затвердженим положенням про преміювання та на підставі списків керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції. Нарахування премії проводиться у відсотках до грошового забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер).

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції. Виплата премії проводиться щомісяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

Положенням про преміювання поліцейських ГУНП у Львівській області, затверджене наказом ГУНП у Львівській області від 05.05.2016 №37, на яке посилається відповідач, також не встановлено рекомендованих граничних розмірів грошового забезпечення поліцейським та право зменшувати розмір премії на суму стягнених коштів на виконання рішення суду в іншій справі.

В той же час, відповідно до п.2.1.; 2.2. Р.2 Положення про преміювання, за результатами служби за місяць розмір премії визначається за такими показниками: неухильне дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійність виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; виконання заходів, передбачених планами роботи Національної поліції України, відповідного територіального органу та підпорядкованому йому структурному підрозділі; виконавська дисципліна (виконання доручень Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, керівництва Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції України та відповідного територіального органу); своєчасність та якість підготовки наказів, довідкових, аналітичних та інших матеріалів, що стосуються діяльності Національної поліції України; стан забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, виявлення, запобігання, припинення та розкриття злочинів, виявлення причин та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживання заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб публічної безпеки, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; службова дисципліна.

Розмір премії визначається за показниками, зазначеними в підпункті 2.1. та залежно від особистого вкладу поліцейського у загальні результати служби.

Тобто питання встановлення розміру премії належить виключно до повноважень керівника, які в контексті даного спору реалізовані шляхом видання відповідного наказу яким встановлено 58 % премії.

Отже, розмір премії визначається з урахуванням особистого внеску працівника, а виплата премії безумовно відбувається у розмірі який визначений наказом, в даному випадку ГУНП у Львівській області.

На дату розгляду справи відповідач протиправно не виплатив той розмір премії, який встановлений наказом ГУНП у Львівській області від 24.06.2019 №405 о/с у розмірі 58%.

З метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 розмір нарахованої премії за червень 2019 року з розрахунку розміру премії 58%, встановленої наказом ГУНП у Львівській області від 24.06.2019 №405 о/с.

Між тим, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату премії за червень 2019 року без урахування податків та зборів слід залишити без задоволення, оскільки такі є передчасними. Нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 премії за червень 2019 року відповідачем не проведено, відповідно права позивача щодо способу її нарахування відповідачем не порушувалися.

Суд не має підстав вважати, що відповідач при перерахунку грошового забезпечення позивача буде діяти не на підставі, не у спосіб та не у порядку визначеному законом у випадку, якщо пенсія позивача підлягатиме індексації. Судовому захисту підлягають лише порушені права. При цьому захист права на майбутнє законодавством не передбачений

Щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році, суд зазначає таке.

16.08.2024 позивачем подано два рапорти, один щодо виплати матеріальної допомоги для оздоровлення у 2024 році інший щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році.

Згідно з листом УФЗБО ГУНП у Львівській області від 03.09.2024 №10555-2024 позивачу виплачено матеріальну допомогу для оздоровлення, а у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відмовлено з підстав що кошти для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з фінансування за серпень 2024 року не виділялися.

В підтвердження цієї позиції відповідач надіслав разом з відзивом на позовну заяву копію листа НП України від 22.08.2024 № з додатком «Інформація про виділені асигнування на оплату праці з нарахуванням у серпні 2024 року».

Асигнування затверджені кошторисом органу поліції (ГУНП) на грошове забезпечення не є тотожним поняттям виділеним Національною поліцією асигнуванням ГУНП на оплату праці з нарахуванням в конкретному місяці.

У виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році позивачу відмовлено з причин відсутності асигнувань на оплату праці з нарахуванням в серпні 2024 року, однак відсутність цих асигнувань є наслідком бездіяльності відповідача що виразилось у не включенні інформації про позивача у листи щодо щомісячної додаткової потреби в коштах по КЕКВ 2112, що подавалися ГУНП у Львівській області до ДФЗБО Національної поліції України.

Таким чином, не було реалізовано право позивача на отримання згаданої виплати, згідно поданого рапорту, по мірі додатково виділення коштів.

Лист НП України від 22.08.2024 № з додатком «Інформація про виділені асигнування на оплату праці з нарахуванням у серпні 2024 року» свідчить лише про виділення того розміру коштів, з потребою у яких звертався відповідач.

В той же час, згідно з листом УФЗБО ГУНП у Львівській області від 16.10.2024 №56596 2024 за період з січня по вересень 2024 року матеріальна допомога для вирішення соціально-побутов питань нарахована і виплачена на загальну суму 317 527,64 грн, а саме:

у січні на суму 82054,98 грн. 3 чол.;

у березні на суму 66185,00 грн. 2 чол.;

у квітні на суму 24062,00 грн. 1 чол.;

у травні на суму 45969,44 грн. 2 чол.;

у червні на суму 20757,00 грн. 1 чол.;

у липні на суму 78499,22 грн. 3 чол.

Як зазначено у листі, для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань поліцейські подавали до УФЗБО рапорти з зазначенням поважної причини (переважно тяжкі захворювання у поліцейських, або їх дітей) з клопотанням керівника структурного підрозділу та резолюцією начальника ГУНП і така потреба в додаткових коштах, з детальним описом по кожному рапорту окремо, включалася у листи щодо щомісячної додаткової потреби в коштах по КЕКВ 2112, що подавалися до ДФЗБО Національної поліції України.

В міру виділення коштів матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачувалась поліцейським, згідно поданих рапортів.

Враховуючи викладене, кошти для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань виділялися ДФЗБО додатково, відповідно до поданих поліцейськими підрозділів ГУНП рапортів з обґрунтуванням щодо нагальної потреби у цих коштах.

Також, згідно з інформацією, наданою НП України, протягом 2024 року, станом на 18.10.2024, в центральному органі управління поліції нараховано та сплачено матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань на загальну суму 91 602 540 грн.

Згідно з розрахунком до кошторису на оплату праці апарату НП України на 2024 рік, передбачено виплату матеріальної допомоги на 2376 поліцейських з розрахунку середнього розміру виплати на одну особу у розмірі 36 972 грн.

Вказане свідчить про наявність коштів для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році.

Отже, виплата грошового забезпечення поліцейським здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі Постанова) та у Порядку затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Відповідно до пункту 31 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, кошториси, плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, помісячні плани використання бюджетних коштів, плани використання бюджетних коштів та штатні розписи повинні бути затверджені протягом 30 календарних днів після затвердження розписів відповідних бюджетів.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 березня 2022 року № 172 «Про організацію фінансової діяльності бюджетних установ, залучених до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану» визначено, що в період дії воєнного стану затвердження кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів спеціального фонду (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків), штатних розписів очолюваних бюджетних установ здійснюється керівниками територіальних органів, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції.

В той же час, планування видатків на грошове забезпечення здійснюється за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» (далі КЕКВ 2112), відповідно до вимог Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету затвердженої наказом Міністерства фінансів України 12.03.2012 № 333 «Про затвердження Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету та Інструкції щодо застосування класифікації кредитування бюджету». За цією категорією передбачаються видатки на грошове утримання (забезпечення) військовослужбовців, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу, у тому числі основні та додаткові види виплат (згідно з установленими посадовими окладами, ставками або розцінками, матеріальну допомогу, у тому числі видатки на премії та інші види заохочень чи винагород відповідно до законодавства), відшкодування податку на доходи фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, співробітниками Служби судової охорони та особами рядового і начальницького складу у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, згідно із законодавством, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби військовослужбовців, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу.

Окремого коду економічної класифікації видатків бюджету для планування видатків на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань не передбачено. Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» передбачено, що керівникам органів, закладів та установ Національної поліції надано право в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення надавати поліцейським один раз на рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Пунктом 13 розділу II Порядку № 260 поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.

Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.

Виплата поліцейським матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги для оздоровлення здійснюється на підставі їх особистих рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.

Розмір грошового забезпечення згідно з вище переліченими нормативно-правовими актами залежить від займаної посади, спеціального звання, стажу служби та інших додаткових видів грошового забезпечення, доплат, надбавок, премії, розмір якої визначається індивідуально за показниками, визначеними у Положенні про преміювання поліцейських та залежно від особистого вкладу в загальні результати служби.

Слід зазначити, що право поліцейського на отримання такої допомоги визначено постановою уряду без прив`язки до конкретного періоду часу у році та не містить вичерпного переліку підстав для її виплати.

Матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань може не мати цільового характеру, а тому не потребує підтвердних документів, окрім заяви працівника. Це головне, що відрізняє її від інших видів матеріальної допомоги.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Отже, суд висновує про те, що позивач набув право на отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини справи, суд висновує про протиправні дії відповідача щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення.

Зважаючи на викладене, суд визнає протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році.

З метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2024році.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

V. Судові витрати

Судові витрати щодо сплати судового збору між сторонами не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

06.12.2024 позивач подав до суду заяву про розподіл судових витрат, у якій просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

Заява обґрунтована тим, що на виконання укладеного з позивачем Договору про надання правничої допомоги адвокат виконав роботи, загальна вартість яких становить 8000,00 грн.

Вирішуючи заяву про розподіл судових витрат, суд виходив з такого.

Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд, вирішуючи таке питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд встановив, що правова допомога позивачу надавалася на підставі договору-доручення від 01.01.2023 про надання професійної правничої допомоги.

Згідно з детальним описом робіт за вказаним договором, позивачу надані послуги, а саме: консультація клієнта щодо необхідності подання відповідних запитів до ГУНП у Львівській області, у тому числі консультування щодо формування змісту запитів, підготовка проекту заяви про досудове врегулювання спору, вивчення зібраних матеріалів, їх правовий аналіз, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, формування правової позиції, підготовка проекту позовної заяви від імені позивача, вивчення відзиву ГУНП та додатків до нього, інших матеріалів справи, їх правовий аналіз, формування правової позиції, підготовка проекту відповіді на відзив від імені позивача, консультування клієнта щодо інших питань, що стосуються справи, у тому числі щодо подання інших документів у справі на загальну вартість 8000грн.

Суд повторно зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої вказаної статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити, що витрати на послуги, надані згідно з вказаним переліком на загальну суму 8000,00 грн не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та є явно завищеними, оскільки справа за своїм характером не є складною, не потребує значного часу на виконання відповідних робіт (надання послуг) та не є співмірною із обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Отже, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн.

Тому заяву представника позивача про розподіл судових витрат необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 76 діб не використаних відпусток (які у тому числі не були оплачені після проведення перерахунку на підставі наказу ГУНП у Львівській області від 14.10.2024 №667 о/с, яким внесено зміни до наказу ГУНП від 26.08.2024 №533 о/с), а саме: 5 діб чергової відпустки за 2012 рік, 2 доби чергової відпустки за 2013 рік, 4 доби чергової відпустки за 2015 рік, 2 доби основної відпустки за 2016 рік та 1 доба додаткової відпустки за 2016 рік, 16 діб основної відпустки та 4 доби додаткової відпустки за 2017 рік, 30 діб основної відпустки за 2018 рік, 3 доби додаткової відпустки за 2020 рік, 7 діб додаткової відпустки за 2023 рік, 1 доба основної відпустки за 2024 рік та 1 доба додаткової відпустки за 2024 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 76 діб відпусток, а саме: 5 діб чергової відпустки за 2012 рік; 2 доби чергової відпустки за 2013 рік; 4 доби чергової відпустки за 2015 рік; 2 доби основної відпустки за 2016 рік та 1 доба додаткової відпустки за 2016 рік; 16 діб основної відпустки та 4 доби додаткової відпустки за 2017 рік; 30 діб основної відпустки за 2018 рік; 3 доби додаткової відпустки за 2020 рік; 7 діб додаткової відпустки за 2023 рік; 1 доба основної відпустки за 2024 рік та 1 доба додаткової відпустки за 2024 рік.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо нерарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 66 діб відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 66 діб відпустки та одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, з урахуванням нарахованих та виплачених коштів згідно з наказом ГУНП у Львівській області від 17.02.2020 №47 о/с.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції без урахування нарахованих та виплачених коштів, згідно з наказом ГУНП у Львівській області від 17.02.2020 №47 о/с.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2024 по 26.08.2024 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) листопад 2015 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 26.08.2024 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) листопад 2015 року

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 розміру премії за червень 2019 року, який встановлений наказом ГУНП у Львівській області від 24.06.2019 №405 о/с у розмірі 58%.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 нараховану премію за червень 2019 року з розрахунку розміру премії 58%, встановленого наказом ГУНП у Львівській області від 24.06.2019 №405 о/с.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Судові витрати щодо сплати судового збору за подання позовної заяви між сторонами не розподіляються.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області , місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл.Генерала Григоренка, 3 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович