Справа № 450/3057/25
Суддя: Мусієвський В. Є.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/3057/25 Провадження № 2-а/450/40/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мусієвського В.Є.

при секретарях Микитів Н.С., Расяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправною і скасувати постанову серії ЕНА № 5175069 від 08.07.2025 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Мотивував свої вимоги тим, що вказаною постановою його визнано винним у тому, що він, керуючи автомобілем марки «HYNDAI» моделі «IONIQ» номерний знак НОМЕР_1 , 08.07.2025 року о 18 год. 21 хв. на 11 км автодороги М-11 «Львів-Шегині», в с. Зимна Вода, Львівського р-ну, Львівської обл., рухався з перевищенням швидкості, а саме 75 км/год при дозволених 50 км/год. Зазначив, що після його зупинки він повідомляв інспектору поліції, що не рухався із згаданою вище швидкістю. Крім цього, просив надати відеозаписи з приладу «TruCam» для підтвердження вказаного факту, однак службовою особою відмовлено в його ознайомленні із такими. Додатково зауважив, що поліцейським здійснено замір швидкості приладом «TruCam» з рук, який не був розміщений у стаціонарному режимі, як цього передбачують вимоги ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію». Окрім наведеного, контроль швидкості здійснюється в межах дії знаку 5.70 ПДР України, водночас відповідачем не надано доказів того, що фіксація правопорушення здійснювалась у зоні дії дорожнього знаку 5.76 ПДР України. З огляду на викладене вище, просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 16.07.2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04.08.2025 року представником відповідача Забродоцькою Я.Р. подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого вказала, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam II № ТС000652 та підтверджується фото і відеозаписом події з цього приладу. Правильність використання приладу вимірювання швидкості LTI 20/20 TruCam II № ТС000652 виробництва LaserTechnologyInc підтверджується наявністю виданого ДП «Укрметртестстандарт» сертифіката перевірки типу № UA.TR.001 241-18 Rev. 0 від 26.12.2018 року, сертифікатом відповідності UA.TR.001 22 3-19 від 09.01.2019 року. Вказала, що прилад сам визначає оптимальні показники відстані і моменту для заміру, а поліцейський не має можливості втручатись у момент здійснення фотографування. Тобто, при роботі з TruCam LTI 20/20 поліцейський виконує всього дві активні дії: наводить позначку оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискає спусковий гачок приладу; після повторного звуку високого тону, що свідчить про фіксацію перевищення встановленої швидкості руху та здійснення фотографування транспортного засобу порушника, відпускає спусковий гачок приладу. Крім цього, лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Покликалась на судову практику апеляційних судів. Вказала, що дорожній знак 5.70 ПДР України передбачає зміну схеми руху, натомість, дорожній знак 5.76 ПДР України «Автоматична відео фіксація порушень Правил дорожнього руху» (інформаційно-вказівний знак) є обов`язковим лише при фіксації правопорушень, зафіксованих в автоматичному режимі (камер автофіксації), про що зазначено у п.5 Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2017 року № 833. З огляду на викладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 25.08.2025 року відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою учасників судового розгляду.

В судовому засіданні 01.10.2025 року позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним письмово та просив такі задовольнити.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд такої у його відсутності не подав.

За ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

Частиною четвертою статті 250 КАС України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення.

У частині п`ятій статті 250 КАС України зазначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 01.10.2025 року, є дата складення повного судового рішення 06.10.2025 року.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5175069 від 08.07.2025 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Так, позивача визнано винним у тому, що він, керуючи автомобілем марки «HYNDAI» моделі «IONIQ» номерний знак НОМЕР_1 , 08.07.2025 року о 18 год. 21 хв. на 11 км автодороги М-11 «Львів-Шегині», в с. Зимна Вода, Львівського р-ну, Львівської обл., рухався зі швидкістю 75 км/год, при дозволених 50 км/год, чим порушив вимоги пункту 12.4 ПДР України.

Дослідивши наданий відповідачем відеозапис з СД-диску та роздруківку фотографії, суд встановив, що на рухомий автомобіль марки «HYNDAI» моделі «IONIQ» номерний знак НОМЕР_1 наведено ціль лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam II № ТС000652, яким здійснювався замір швидкості, фото і відео матеріали з якого містять інформацію про те, що згаданий вище транспортний засіб 08.07.2025 року о 18 год. 21 хв. на 11 км автодороги М-11 «Львів-Шегині», в с. Зимна Вода, Львівського р-ну, Львівської обл., рухався зі швидкістю 75 км/год.

З цього приводу слід зазначити, що прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. основною функцією лазерного вимірювача швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 № ТС000652 є саме вимірювання швидкості транспортних засобів.

Правомірність же використання співробітниками УПП у Львівській області технічного приладу вимірювання швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 № ТС000652, підтверджується наявним в матеріалах справи сертифікатом відповідності, виданим 09.01.2019 року ДП «Укрметртестстандарт».

Також, лазерний вимірювач швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 № ТС000652, окрім іншого, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/32388 від 11.11.2024 року, виданого ДП «Укрметртестстандарт», є придатним для застосування як у ручному, так і в автоматичному режимах.

Таким чином, покази приладу TruCam ІІ LTI 20/20 № ТС000652 оцінюються судом як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене вище, мотиви позовної заяви та надані в судовому засіданні пояснення позивача про правомірність його дій спростовуються наведеними вище нормами ПДР України, та дослідженими судом доказами у справі, зокрема наданими фото і відео фіксацією події адміністративного правопорушення, якою підтверджується порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.

Покликання позивача на те, що використання приладу ТruCam в ручному режимі суперечить ч.1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», оскільки камера повинна стояти на тринозі, а фіксація швидкості руху автомобілів здійснюватись лише в автоматичному режимі, спростовуються свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/32388 від 11.11.2024 року, виданого ДП «Укрметртестстандарт», відповідно до якого лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Доказів, що вимірювання швидкості автомобіля, яким керував позивач проводилося інспектором поліції без дотримання правил застосування такого засобу, як наслідок у працівника поліції були відсутні допустимі докази перевищення позивачем швидкості руху, зокрема використання засобу у спосіб, не передбачений погодними умовами, суду не надано.

Покликання, що оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувалось розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку 5.70 ПДР України, судом не беруться до уваги, оскільки дорожній знак 5.70 свідчить про зміну схеми руху.

Крім цього, дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» ПДР України позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів, з огляду на що, його необхідність є обов`язковою лише при фіксації правопорушень, зафіксованих в автоматичному режимі (камер автофіксації).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зоов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зі змісту положень ст. 1 КУпАП вбачається, що основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За ст. 6 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши в сукупності здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена неправомірність дій поліцейського, пов`язаних із винесенням постанови серії ЕНА № 5175069 від 08.07.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому позов є необґрунтованим, а постанова по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є такою, що відповідає вимогам ст.ст. 283-284 КУпАП.

Доводи позивача про незаконність оскаржуваної постанови, зазначені у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і такі спрямовані на уникнення належної адміністративної відповідальності.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення" (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до переконання, що обставини, викладені у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Судові витрати відповідно до положень ст. 139 КАС України з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 20, 44, 47, 48, 139, 241, 243-246, 268, 271, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 06.10.2025 року.

Суддя Мусієвський В.Є.