Справа № 200/7538/25
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

06 жовтня 2025 року Справа №200/7538/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голошивець І.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправною та як наслідок скасувати постанову Селидівського міського відділення УВД ФССУ в Донецькій області від 05.12.2016 №0556/51470/6 «зняття з обліку потерпілого», якою припинено виплати щомісячної страхової виплати позивачу з 01.07.2015 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу заборгованість із щомісячних страхових виплат, яка виникла за період з 01.07.2015 по 30.04.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.

Також, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Тобто, необхідною умовою розгляду судом позовної заяви є сплата особою, яка звертається з цією заявою, судового збору у визначеному розмірі.

Натомість, позивач в позовній заяві просив звільнити його від сплати судового збору, оскільки немає необхідного доходу для його сплати та у разі не задоволення заяви про звільнення від сплати судового збору просив відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

Розглянувши клопотання позивача про звільнення або відстрочення сплати судового збору, як зазначає у своїй позовній заяві позивач, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8 липня 2011 року, судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

За приписами ст. 2 вищевказаного Закону, платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Суд зазначає, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік осіб, які звільнені від сплати судового збору.

Положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною 2 цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. За приписами частини 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Підставою для вчинення судом дій, зазначених у статті 8 Закону України «Про судовий збір», є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві, яка подається до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна довести ті обставини і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Вказаною нормою передбачено право суду, а не його обов`язок щодо відстрочення сплати судового збору, при цьому, статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Загальні засади щодо відстрочення або розстрочення сплати судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати наділяють суд правом, а не обов`язком. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних доказів та обставин справи, що впливають на задоволення клопотання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуальну-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом яких рішення про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд може прийняти лише у випадку, якщо при дослідженні доказів та встановленні інших обставин справи, дійде висновку про можливість задоволення відповідного клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України», зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» зазначено, що вимога сплатити судовий збір цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму від ВССУ 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

З аналізу вищезазначених положень вбачається, що особа, яка звертається до суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору, повинна обґрунтувати підстави та надати докази перебування у скрутному матеріальному становищі, оскільки рішення про відстрочення або розстрочення сплати судового збору приймається судом виключно з аналізу матеріального становища позивача.

Отже, підстави звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення чітко урегульовані законом.

Суд звертає увагу позивача, що з метою розгляду клопотання про відстрочення сплати судового збору з урахуванням майнового стану сторони, до суду мають бути подані відповідні докази щодо майнового стану сторони.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Згідно ч. 1 ст. 4 Законом України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки сплати судового збору визначені статтею 4 Закону України «Про судовий збір», де вказано, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 3028,00 гривень.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» позивача не звільнено від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову.

Судом встановлено, що в даному адміністративному позові, позивачем заявлено одну позовну вимогу, визнати протиправною та як наслідок скасувати постанову Селидівського міського відділення УВД ФССУ в Донецькій області від 05.12.2016 №0556/51470/6 «зняття з обліку потерпілого», якою припинено виплати щомісячної страхової виплати позивачу з 01.07.2015 року, та як похідна вимога, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу заборгованість із щомісячних страхових виплат, яка виникла за період з 01.07.2015 по 30.04.2025, таким чином позовні вимоги є немайновими.

Приписами підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, за подання до адміністративного суду: адміністративного позову: немайнового характеру, який подано: фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, судовий збір відповідно до заявлених позовних вимог позивача враховуючи вищезазначене складає, у розмірі 3028,00 грн. х 0,4 = 1 211,20 грн.

Отже, станом на час винесення даної ухвали по справі, позивачу за подання даного адміністративного позову слід сплатити судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. за платіжними реквізитами, які містяться на сайті Донецького окружного адміністративного суду.

Також позивачем у його позовній заяві було зазначено клопотання про визнання поважними причини пропуску строку для подання даного позову та поновлення цього строку.

Аргументовано його клопотання було наступним: - «З метою з`ясування причин припинення (затримання) виплати мені вищевказаної щомісячної страхової виплати до ГУ ПФУ в Донецькій області було спрямовано запит. Своїм листом від 12.08.2488/Ф-02/8-0500/25 року, ГУ ПФУ в Донецькій області повідомив, що: «Ваше звернення від 19.07.2025 №ВЕБ-05001-Ф-С-25-139852, яке зареєстроване за вх. №27488/Ф- 0500-25, розглянуте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Головне управління) відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та за результатами розгляду повідомляється наступне. Ви перебували на постійному обліку в Шахтарському відділенні УВД ФССУ в Донецькій області та отримували щомісячні страхові виплати як внутрішньо переміщена особа в Селидівському міському відділенні УВД ФССУ в Донецькій області по 30.06.2015. Постановою відділення від 05.12.2016 № 0556/51470/6 (додаток І) «Про зняття з обліку потерпілого» виплати були припинені з 01.07.2015 зазначена причина припинення закінчення терміну дії довідки ВПО. З 01.07.2015 по 30.04.2025 за продовженням щомісячних страхових виплат як внутрішньо переміщена особа до робочих органів УВД ФССУ та ГУ ПФУ в Донецькій області не звертались. Згідно з актом передачі, укладеним між УВД ФССУ в Донецькій області та ГУ ПФУ в Донецькій області, заборгованість перед Вами за 2015 рік становить 19011,01грн. В той же час за даними АС «Реєстр потерпілих» фактична заборгованість зі щомісячних страхових виплат за 2015 рік з урахуванням виплати за 05.2015 - 06.2015 становить 13 861,69грн.». Таким чином, як тільки мені стало відомо про прийняті відповідачем по справі рішення щодо припинення (затримання) мені страхової виплати - я одразу же звернувся до суду. Звертаю увагу суду на те, що відповідач по справі не повідомляв мене про прийняті ним рішення та копії вищевказаних рішень до мене не надходили. А я у свою чергу виходив з принципу «належного врядування» та з презумпції, що так як страхові виплати мені вже були призначені - то я буду отримувати призначену мені страхову виплату відповідно Закону та мене не зможуть безпідставно та протиправно позбавити цієї страхової виплати. Про прийняті відповідачем по справі рішення мені стало відомо лише після отримання відповіді на запит. До отримання відповіді на адвокатський запит я не мав розумних причин сумніватися у добросовісності дій працівників Відповідача. В будь-якому випадку, такий тривалий період до моменту подання позовної заяви був викликаний не моїми пасивними діями, я був впевнений в тому, що на мою картку приходять грошові кошти та вони будучі моєю власністю я можу ними розпоряджатися у будь-який час за власними намірами та меті. Окрім того, з 24 лютого 2022 року проти України розпочалась військова агресія з боку російської федерації внаслідок чого у країні був введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року згідно з Указом Президента від 24 лютого 2022 року N 64/202 і який триває до теперішнього часу і що безпосередньо вплинуло на можливості здійснення мною будь-яких дій. Звертаю знов таки увагу, я не мав сумнівів у добросовісності дій працівників Відповідача, а тому взагалі не знав, що мені може бути припинена (затримана) виплати страхової виплати. В будь-якому випадку я розумів, що якщо щось буде не так, то мене про це повідомлять. Слід зазначити, що 24.02.2022 р. Рада суддів України (далі РСУ) прийняла рішення «Щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в України в умовах припинення повноважень Вищої ради правосуддя та воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією з боку рф». 02.03.2022 р. РСУ опублікована рекомендації щодо роботи суддів в умовах воєнного стану, а саме: процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Фактично рада суддів визнала воєнний стан об`єктивною та поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Також колегія суддів у Постанові Верховного суду від 29.09.2022 №500/1912/22 зазначила, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.».

Суд розглянувши вищенаведене клопотання позивача, ознайомившись з наявними доказами в матеріалах позовної заяви зазначає наступне, відповідно до ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду, позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску

За приписами ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Суд враховує, що законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України не зловживаючи ними.

Для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на подання позовної заяви, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно її подати.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Як встановлено з матеріалів позовної заяви, а саме копії постанови відділення ВД ФСССНВ та ПЗУ у м. Селидові від 05.12.2016 року №0556/51470/6 потерпілий ОСОБА_1 перебуває на обліку з 30 серпня 2011 року, тобто даним підтверджується, що позивач з цієї дати постійно перебував на обліку в даному відділенні.

У відповідності до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії 10ААА №233377 та довідки до акта огляду медико-соціальної комісії Серії 10ААВ №495559 позивачу встановлена 3 група інвалідності та ступінь втрати працездатності складає 40% безстроково з 01.09.2013 року.

З відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.08.2025 року судом встановлено, що позивач перебував на постійному обліку в Шахтарському відділенні УВД ФССУ в Донецькій області та отримував щомісячні страхові виплати як внутрішньо переміщена особа в Селидівському міському відділенні УВД ФССУ в Донецькій області по 30.06.2015. Постановою відділення від 05.12.2016 № 0556/51470/6 «Про зняття з обліку потерпілого» виплати були припинені з 01.07.2015 зазначена причина припинення закінчення терміну дії довідки ВПО. З 01.07.2015 по 30.04.2025 за продовженням щомісячних страхових виплат як внутрішньо переміщена особа до робочих органів УВД ФССУ та ГУ ПФУ в Донецькій області позивач не звертався.

З наданих в якості доказів до відповіді розрахунків нарахування та виплати позивачу щомісячних страхових виплат, судом встановлено, що останній їх отримував починаючи з 01.2014 по 06.2015 року (включно).

Отже, з вищезазначеного судом встановлено, що позивачу було призупинено нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01 липня 2015 року.

Слід зазначити, що відповідно до приписів ч.1 ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), визначено страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до приписів п.1 ч.7 ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), визначено страхові виплати складаються із: страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата).

Отже суд дійшов висновку, що позивач отримуючи щомісяця страхові виплати з 01.01.2014 року (у відповідності до наявних доказів) та не отримавши їх у липні 2015 року мав вже у серпні 2015 року знати про припинення йому цих страхових виплат, а відповідно й почати діяти щодо відновлення цих виплат.

З огляду на викладене, позивач своєчасно не скористався своїм правом на звернення до суду за захистом, а звернувся до суду лише у 2025 році, тобто, з пропуском шестимісячного строку звернення.

Варто зауважити, що у відповідності до копії спірної постанови від 05.12.2016 року №0556/51470/6 позивачу було припинено нарахування цих страхових виплат у зв`язку із скасуванням довідки ВПО, в свою чергу позивач є внутрішньо переміщеною особою у відповідності до наявної в матеріалах позовної заяви копії дублікату довідки від 13.09.2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до якої фактичне місце проживання позивача зазначене: м. Селидове.

Тому враховуючи вищезазначене, для суду є зовсім не зрозумілим те, що не отримавши щомісячні страхові виплати у липні 2015 року (навіть, як зазначає позивач, що він не отримував від відповідача жодних повідомлень) але отримавши при цьому довідку ВПО від 13.09.2017 року, позивач не вжив жодних дій щодо отримання інформації про припинення нарахування та виплати йому страхових виплат.

Стосовно однієї з поважних причин пропуску звернення до суду, на думку позивача є воєнний стан введений на всієї території держави, суд зазначає наступне.

Відповідно до висновків викладених у постанові Верховного Суду №500/1912/22 від 29.09.2022: - «46. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

47. Надалі, Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 березня 2022 року N 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року N 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, а Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 18 квітня 2022 року N 259, затвердженого Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року.

48. Відповідно до положень статей 12-2 та 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", суди Тернопільської області не припиняли, не призупиняли своєї діяльності та продовжували здійснювати правосуддя.

49. Колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків».

В свою чергу, позивач не є військовослужбовцем та варто зауважити, що загальновідомим є факт запровадження правового режиму воєнного стану з 24.02.2022 року, проте, позивач ще з 01.07.2015 року перестав отримувати належні йому щомісячні страхові виплати, тобто майже 6,5 років до часу введення цього стану.

Частинами 1 та 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Однак, в порушення зазначених вище положень, до матеріалів позовної заяви не додано жодних доказів поважності причин його пропуску.

В зв`язку з вищенаведеним, суд вважає, що позивачем не дотримані вимоги ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі не усунення у визначений судом строк недоліків позовної заяви, яку залишено без руху позовна заява буде повернута заявникові.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду: доказів сплати судового збору (оригінал квитанції) у розмірі 1211,20 грн. або надати клопотання про відстрочення, звільнення від сплати судового збору з наданням доказів на підтвердження перебування в скрутному матеріальному становищі; обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, за сторінкою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки://court.gov.ua/).

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.О. Голошивець