Справа № 160/18747/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника Федоренка Романа Вікторовича до Головного правління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-
27.06.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 26.06.2025 року через систему "Електронний суд" позовна заява ОСОБА_1 в особі представника Федоренка Романа Вікторовича до Головного правління ДПС у Дніпропетровській області, в якій представник позивача просить суд:
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки контролюючий орган нарахував до сплати суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік, не зважаючи на те, що позивачу належить на праві часткової власності будівлі промисловості, які відповідно до п.є пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
18.07.2025 року від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до суду надійшли відзиви на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив про те, що оскільки пунктом є 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (на момент виникнення податкових зобов`язань). Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складські підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості. Об`єкт нерухомості, який на праві власності належить позивачу, на думку контролюючого органу, не підпадає під дію п.є п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Даним пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності. Для застосування вказаної норми необхідно дотримання наступних умов: якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти; за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Позивач здійснює господарську діяльність за наступними кодами КВЕД: 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна (основний). Також, відповідач у відзиві зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту використання об`єктів нерухомого майна за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
22.07.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій на спростування доводів відповідача позивач зазначає, що відповідачем застосовано норму п. є п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, яка діяла до 22.05.2020. В період спірного нарахування податку на нерухомість за 2022 рік діяла інша за змістом редакція вказаної норми, встановлена Законом №466 від 16.01.2020, згідно якої не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи Будівлі промисловості та склади (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікуються у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Той факт, що позивач є фізичною особою-підприємцем з основним видом діяльності 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, не свідчить, що він здавав в оренду саме ті промислові будівлі, по яким здійснено спірне нарахування податку. Ці будівлі перебували у користуванні належного, у тому числі позивачу підприємству на підставі договору сервітуту, а потім на підставі статуту юридичної особи.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2025 року, зазначена вище справа була розподілена та 30.06.2025 року передана судді Пруднику С.В.
02.07.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
В період з 15.08.2025 року по 29.08.2025 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_1 , перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетроській області як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у частковій приватній власності (1/2) якого перебуває:
адміністративно-побутовий корпус бази механомонтажу загальною площею 979,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 31.01.2014, розмір частки у праві спільної власності - 1/2;
виробничий корпус бази механомонтажу загальною площею 2315, 2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 31.01.2014, розмір частки у праві спільної власності - 1/2;
побутові приміщення АБЗ загальною площею 105,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 згідно з договором купівлі-продажу від 17.10.2019, розмір частки у праві спільної власності - 1/2;
лісопільний цех загальною площею 881,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 згідно з договором купівлі-продажу від 31.10.2012, розмір частки у праві спільної власності - 1/2;
арматурний цех загальною площею 1466,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 згідно з договором купівлі-продажу від 27.03.2017, розмір частки у праві спільної власності - 1/2;
формовочний цех загальною площею 1844, 6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 згідно з договором купівлі-продажу від 27.03.2017, розмір частки у праві спільної власності 1/2.
Зазначені обставини підтверджуються технічними паспортами за типами об`єктів Будівлі промислові та склади та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 .
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що зазначені вище приміщення відповідно до наявних в матеріалах справи Технічних паспортів за типами об`єктів Будівлі промисловості та склади відповідають коду 125 Державного класифікатору будівель та споруд ДК018:2000.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем внесено свої майнові права з користування зазначеними будівлями промисловості до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю Мета-Д (ідентифікаційний код: 36363275), співзасновником якого він є.
ТОВ Мета-Д здійснює діяльність за КВЕД 24.10 Виробництво чавуну, сталі та феросплавів (секція С переробна промисловість), що відповідає секціям B-F КВЕД ДК 009:2010. У формі 20-ОПП ТОВ Мета-Д зазначило ці об`єкти як такі, що використовуються на праві довгострокового користування або оренди з 2020 року.
Рішенням Кам`янської міської ради від 02.11.2018 №1223-29/VІІ Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті по м. Кам`янське для об`єктів нежитлової нерухомості встановлено ставку податку у розмірі 0,3 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Керуючись п.п. 266.7.1 п.266.7 ст.266 ГУ ДПС у Дніпропетровській області нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 рік, згідно податкових повідомлень-рішень форми «Ф» (далі ППР) від 22.04.2025, а саме:

- №0-0403-UA0015189 на суму 24656,88 грн. за нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Чайковського, буд. 1/73, загальною площею 2315,2 кв. м. (2315,2 /2 =1157,6*21,30=24656,88 грн.);

- №0-0403-UA0015189 на суму 10432,74 грн. за нерухоме майно за адресою Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Чайковського, буд. 1/73 загальною площею 979,6 кв. м. (979,6/2=489,8*21,30=10432,74 грн.);

- №0-0403-UA0015189 на суму 1119,32 грн. за нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, просп. Аношкіна, буд. 181/102, загальною площею 105,1 кв. м. (105,1/2=52,55*21,30=1119,32 грн.);

- №0-0403-UA0015189 на суму 9385,85 грн. за нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, просп. Аношкіна, буд. 181/129, загальною площею 881,3 кв. м. (881,3/2=440,65*21,30=9385,85 грн.);

- №0-0403-UA0015189 на суму 15618,23 грн. за нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, просп. Аношкіна, буд. 181/109, загальною площею 1466,5 кв. м. (1466,5/2=733,25*21,30=15618,23 грн.);

- №0-0403-UA0015189 на суму 19644,99 грн. за нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, просп. Аношкіна, буд. 181/112, загальною площею 1844,6 кв. м. (1844,6/2-922,3*21,30=19644,99 грн.).

Зазначені ППР надіслано засобами поштового зв`язку «Укрпошта» рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника.

Податкові повідомлення-рішення вручено платнику 15.05.2025, інформація щодо вручення відображено в ІКС «Податковий блок».

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.14.1.129-1 п.14.1. ст. 4 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі;

Згідно з п.п. 266.1.1. п. 266.1. ст. 266 ПК України платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до а) підп. 266.1.2. п. 266.1 ст. 266 ПК України, якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зокрема, до таких об`єктів віднесено будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (п.п. є).

Отже, вказаний підпункт підлягає застосуванню за одночасного дотримання таких умов:

- наявності у платника податку у власності будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- використання таких будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010 (добувна промисловість, постачання електроенергії, будівництво, тощо);

- відсутність відомостей щодо передачі власниками будівель промисловості в оренду, лізинг, позичку.

Отже, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

З висновку Верховного Суду у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 вбачається, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм будівлі промисловості, лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття промисловість, у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки будівлі промислові, які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт ґ підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівель промисловості, зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт є підпункту 266.2.2 пункту 266.2статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій будівлі промислові, законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

Отже, підстав для застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку (у даному випадку відповідно підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункт 56.21 статті 56 Податкового кодексу України) не виникає, оскільки немає колізії нормативно-правового регулювання.

Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (підпункт 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України) і нейтральності оподаткування (підпункт 4.1.8пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Щодо наявності у платника податку у власності будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 затверджено Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000.

Об`єктами класифікації в Державному класифікаторі будівель та споруд (ДК БС) є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Головне призначення повинне бути визначене таким чином:

обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання;

потім будівля класифікується за методом "згори - донизу". Будівлю спочатку відносять до розділу (один розряд коду), що охоплює всю чи більшу частку всієї її загальної площі. Далі їх відносять до підрозділу (два розряди коду) - житлові будівлі, нежитлові будівлі за найбільшою питомою вагою площі в цій будівлі.

Наступним кроком визначається група (три розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі в межах підрозділу. Нарешті, вибирається належність будівлі до класу (чотири розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі в межах групи.

До коду 125 Будівлі промислові та склади віднесено клас 1251 Будівлі промисловості, який включає: криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням.

Клас включає наступні підкласи:

1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості;

1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії;

1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості;

1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості;

1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості;

1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості;

1251.7 Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості;

1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості;

1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Судом встановлено, що позивач є власником об`єктів нежитлової нерухомості, що відноситься класу до групи (код 125) Будівлі промислові та склади, що відповідає першій умові пільги.

Зазначені обставини відповідачем не заперечуються та підтверджуються наявними в матеріалах справи технічними паспортами на виробничі будинки.

Щодо використання належних позивачу будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що належні йому на праві часткової пиватної власності промислові будівлі використовуються ТОВ Мета-Д у діяльності за кодом 24.10 КВЕД (секція С), що відповідає другій умові пільги. На підтвердження внесення права користування об`єктами до статутного капіталу ТОВ Мета-Д позивачем надано статут товариства, протоколи загальних зборів.

Натомість, відповідач вказує, що відповідно до поданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2024 рік ФОП ОСОБА_1 отримано доходи від надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. А саме, у розділі І. «ЗАГАЛЬНІ ПОКАЗНИКИ ПІДПРИЄМНИЦЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ» податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, ОСОБА_1 вказує вид діяльності за КВЕД: 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, отже твердження позивача, шо «означені будівлі промисловості їх співвласник ні в оренду, ні в лізинг, ні в позичку протягом 2024 року не здавав», не є вірним.

З цього приводу суд зазначає таке.

Відповідачем помилково інтерпретується норма п.є пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Так, відповідач право на пільгу ставить в залежність від здійснення основної діяльності за секціями B-F КВЕД виключно власником.

Натомість, в п.є пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України зазначено, що будівлі повинні використовуватися у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010. При цьому, зазначена норма не вимагає, щоб власник і суб`єкт господарювання були однією особою.

Так, під час судового розгляду встановлено, що ТОВ Мета-Д є суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність, яка відповідає секції С КВЕД ДК 009:2010.

Також, у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 Верховний Суд наголосив на тому, що пільга залежить від функціонального призначення будівлі, а не від суб`єктного складу (власника). Суд вказав на неприпустимість обмежувального тлумачення пільги за критерієм власник - суб`єкт діяльності, оскільки п.п.266.1.1. п. 266.1. ст. 266 ПК України визначає платниками податку як фізичних, так і юридичних осіб, які є власниками без прив`язки до їх діяльності.

Суд звертає увагу, що пільга, яка є предметом розгляду в спірних правовідносинах, спрямована на стимулювання промислового використання будівель незалежно від того, чи власник сам їх використовує, чи передає іншому суб`єкту (за умови відсутності оренди, лізингу, позички).

Відповідачем не спростував факт використання промислових будівель під час виробництва чавуну, сталі та феросплавів, що відповідає діяльності за кодом КВЕД 24.10. (секція С). Натомість, податковий орган зосередився на діяльності позивача як ФОП, що є нерелевантним для пільги.

Суд вкотре повторює, що пільга застосовується на основі функціонального призначення будівель, а не суб`єктного складу.

Відтак, позивачем виконана друга умова для отримання пільги.

Щодо відсутності відомостей про передачу позивачем будівель промисловості в оренду, лізинг, позичку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є одним із засновників ТОВ Мета-Д (ідентифікаційний код: 36363275).

З протоколу №16/11-1 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Мета-Д від 16.11.2021 вбачається, що ОСОБА_1 вніс (передав) до статутного капіталу Товариства майнові права на користування нежитловими приміщеннями, промисловими будівлями (арматурний цех, формовочний цех, лісопильний цех, виробничий корпус бази механомонтажа, промислову дослідно-випробувалну ділянку, тощо).

Також, ТОВ Мета-Д надано до контролюючого органу відомості по взяття на облік об`єктів оподаткування про використання у господарській діяльності (20-ОПП) цеху виробництва феросплавів за адресою м.Кам`янське, просп. Аношкіна, 181/129 - право довгострокового користування або оренди з 22.10.2020 та цех виробництва рідких добрив, бітума та чавуну за адресою м. Кам`янське, вул. Чайковського, 1/73 - право дострокового користування або оренди з 22.12.2020.

Нежитлові приміщення, належні позивачу на праві власності, визначені ТОВ Мета-Д як об`єкти нерухомого майна, що використовуються на праві довгострокового користування або оренди.

Позивач стверджує, що об`єкти не здавалися в оренду, лізинг чи позичку, а використовувалися ТОВ Мета-Д на підставі внесення користування до статутного капіталу. Натомість, відповідач вважає, що подана ТОВ Мета-Д форма 20-ОПП вказує на можливу оренду промислових будівель, що виключає право на пільгу.

Відтак, підлягає аналізу питання, чи є внесення права користування на промислові будівлі до статутного капіталу орендою, лізингом чи позичкою.

Відповідно до ст. 86 Господарського кодексу України та ст. 13 Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю, внеском до статутного капіталу можуть бути майнові права, зокрема право користування майном.

Внесення права користування не є відчуженням права власності, оскільки позивач залишився власником 50% частки у спірних об`єктах, що підтверджено даними реєстру речових прав.

Таке внесення майнових прав до статутного капіталу дозволяє ТОВ Мета-Д використовувати об`єкти у своїй господарській діяльності без укладення договору оренди чи лізингу. Це є формою корпоративного управління, а не комерційною передачею майна.

Відповідно до ст.759 Цивільного кодексу України за договором оренди орендодавець передає орендарю майно за плату на певний строк. Внесення права користування до статутного капіталу не передбачає плати чи строку, а є частиною формування статутного капіталу.

Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України лізинг є формо. Оренди з викупом або без нього, що також передбачає плату. У спірних правовідносинах позивач не отримував плату від передачі майнових прав до статутного капіталу товариства.

Також, внесення майнових прав до статутного капіталу не є позичкою, оскільки такі правовідносини ґрунтуються на корпоративних відносинах, а не на договорі позички.

Внесення права до статутного капіталу ТОВ Мета-Д оформлено через установчі документи, не має визначеного строку, спрямоване на формування майна товариства і супроводжується наданням позивачу корпоративних прав. Це відрізняє його від позички, яка вимагає договору, тимчасового характеру та безоплатного користування без корпоративного контексту.

Відтак, внесення майна до статутного капіталу ТОВ Мета-Д не може вважатися орендою, позичкою або лізингом, оскільки це форма корпоративного управління, а не комерційна передача майна чи прав на нього.

Відповідач не довів, що об`єкти здавалися в оренду, лізинг чи в позичку, а позивач обґрунтував корпоративну природу передачі майнових прав.

Отже, позивачем виконана третя умова для отримання пільги.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.04.2025 року щодо нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2024 року та задоволення позовної заяви.

Щодо посилання позивача на рішення судів у справах №160/3546/23 та №160/3615/24.

Зокрема, позивач вказав, що за аналогічних обставин визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення відповідача з нарахування податку за 2021 та 2022 роки з тих підстав, що спірні будівлі не є об`єктами оподаткування, а позивач не є платником податку на нерухомість.

З цього приводу суд зазначає таке.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, нарахування позивачу податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік не було предметом розгляду у справах №160/3546/23 та №160/3615/24.

Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених фактів, суд робить висновок, що позовна заява підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву заявою ОСОБА_1 в особі представника Федоренка Романа Вікторовича до Головного правління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення (форма Ф) від 22.04.2025 року №0-0403-UA0015189 на суму 24 656,88 грн. по нарахуванню ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) за 2024 рік: за Виробничий корпус бази механомонтажа, розташований за адресою: м. Кам`янське, вул. Чайковського, 1/73.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення (форма Ф) від 22.04.2025 року 2024 рік: №0-0403-UA0015189 на суму 10 432,74 грн. по нарахуванню Нижегородцеву Дмитру Вікторовичу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) за 2024 рік: за Адміністративно-побутовий корпус, розташований за адресою: м. Кам`янське, вул. Чайковського, 1/73.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення (форма Ф) від 22.04.2025 року №0-0403-UA0015189 на суму 1119,32 грн. по нарахуванню Нижегородцеву Дмитру Вікторовичу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) за 2024 рік: за Промислову дослідно-випробувальна ділянка металургійного виробництва, розташовану за адресою: м. Кам`янське, пр. Аношкіна, 181/102.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення (форма Ф) від 22.04.2025 року №0-0403-UA0015189 на суму 9385,85 грн. по нарахуванню ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) за 2024 рік: за Лісопильний цех, розташований за адресою: м. Кам`янське, пр. Аношкіна, 181/129.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення (форма Ф) від 22.04.2025 року №0-0403-UA0015189 на суму 15 618,23 грн. по нарахуванню ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) за 2024 рік: за Арматурний цех, розташований за адресою: м. Кам`янське, пр. Аношкіна, 181/109.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення (форма Ф) від 22.04.2025 року №0-0403-UA0015189 на суму 19 644,23 грн. по нарахуванню ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) за 2024 рік: за Формовочний цех, розташований за адресою: м. Кам`янське, пр. Аношкіна, 181/112.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП: 44118658) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник