Справа № 761/14414/25
Суддя: Юзькова О. Л.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/660/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд . Києва в складі головуючого судді Юзькової О.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Заява мотивована тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення серія 2К1 № від 28.03.2025 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП з накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500,00 грн., щодо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу «Ніссан Патфайндер», д.н.з. НОМЕР_1 . Постанова винесена в зв`язку із тим, що 28.03.2025 о 13 год. 12 хв. по вул. Джохара Дудаєва в м. Києві водієм порушено вимоги дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 ПДР України (транспортний засіб залишено на майданчику для платного паркування без оплати паркування), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП. Позивач не погоджується з винесеною постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданого МО України в/ч НОМЕР_3 та відповідно звільнений від оплати вартості паркування. Також ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана постанова не була вручена йому під час її складання, ним не були надані відповідні пояснення з приводу законних підстав паркування у зазначеному місці. За таких обставин ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху серія 2К1 № від 28.03.2025, закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі відкрито 11.04.2025, відповідно до положень ст. ст. 12, 260 КАС України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) зазначає, що 28.03.2025 Головним спеціалістом - інспектором з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павлюком Віталієм Івановичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 2КІ № . Факт винесення постанови визнається відповідачем. На позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за порушення вимог дорожнього знаку 5. 43 з табличкою 7.14 (транспортний засіб залишено на майданчику для платного паркування без оплати паркування). Як вбачається з матеріалів фотофіксації, позивачем у порушення вимог пункту 26 Правил паркування транспортних засобів, не було розміщено під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування. Зі змісту матеріалів фотофіксації до постанови, транспортний засіб позивача перебував на майданчику для платного паркування транспортних засобів НОМЕР_4 на вул. Джохара Дудаєва (Іскрівська) в м. Києві починаючи як мінімум з 13 години 12 хвилини до, як мінімум, 13 години 43 хвилини, що становить не менше 31 хвилини. Факт залишення транспортного засобу на майданчику для платного паркування поза межами зарезервованих місць для паркування позивач не заперечує, а факт несплати визнається. Позивачем не було розміщено на транспортному засобі жодного документа, який би дав змогу ідентифікувати водія як учасника бойових дій, а сам транспортний засіб розташовувався поза межами зарезервованих спеціальних місць паркування. Доказів неправомірної поведінки Інспектора позивачем не надано, а під час винесення оскаржуваної постанови, Інспектор реалізовував свої повноваження по забезпеченню контролю за дотриманням правил паркування у місті Києві. З наведеного можна зробити висновок, що наявність права не забезпечує його безумовну дію. Саме формулювання «правом безкоштовного паркування користуються» передбачає певні дії особи, викликані її особистим бажанням. Відповідачем також зазначено, що позивач добровільно не скористався своїм правом на пільгу, а тому його права діями Департаменту жодним чином не порушені, а Інспектором повністю дотримані норми чинного законодавства України при винесені постанови про накладення адміністративного стягнення серія від 28.03.2025 серія 2КІ № .

ОСОБА_1. в адресу суду надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що в його діях відсутня вина та відповідно склад адміністративного правопорушення, тому просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що як учасник бойових дій має статус захисника в додатку "Київ Цифровий", що було підтверджено 29.11.2024.

Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в своєму запереченні на відповідь на відзив зазначив, що матеріали фотофіксації до постанови в повній мірі відповідають критеріям належності, достатності, достовірності і допустимості доказів. Інспектор під час дослідження обставин справи не в змозі встановити факт існування посвідчення учасника бойових дій в належного користувача транспортного засобу, або інших документів, якими надаються пільги з паркування.

Головний спеціаліст-інспектор з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павлюк Віталій Іванович не скористався правом на подачу заяв по суті справи.

Дослідивши наявні докази, та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Встановлено, і не заперечується сторонами, що 28 березня 2025 року головним інспектором з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павлюком Віталієм Івановичем винесено постанову серії 2К1 № про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису).

Як вбачається з оскаржуваної постанови транспортний засіб «Ніссан Патфайндер», д.н.з. НОМЕР_1 28.03.2025 013 год. 12 хв. залишено в м. Києві на вул. Джохара Дудаєва на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушено вимоги знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху та ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Інформаційно-вказівним знаком 5.43 Правил дорожнього руху («Зона стоянки») позначається початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини за умов, що зазначаються на знаку або додаткових табличках під ним.

Згідно приписів Правил дорожнього руху табличка до дорожнього знаку 7.14 «Платні послуги», застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 або 5.43 для позначення місць, майданчиків або зони стоянки транспортних засобів, на яких беруть плату за паркування.

Частиною першою статті 152-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі не оплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та доказів.

За приписами ч. 1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до примітки до статті 152-1 КУпАП, положення частини першої цієї статті не застосовується до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.

Так, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 до ветеранів війни належать: учасники бойових дій.

Згідно ч. 4 ст. 4 вищевказаного Закону місцеві ради за рахунок власних коштів і благодійних надходжень мають право встановлювати додаткові гарантії щодо соціального захисту ветеранів війни.

Пунктом 17.11.1 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 (далі - Правила) передбачено, що правом безкоштовного паркування користуються, зокрема, особи, що мають статус учасника бойових дій і прирівняних до них, а також члени сімей загиблих (померлих) осіб (виключивши звідти: "що мали статус учасника бойових дій"), які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Необхідно підкреслити, що таке право безкоштовного паркування для учасників бойових дій не обмежується спеціальними місцями для паркування чи окремими майданчиками, а з огляду на відсутність у Правилах будь-яких уточнень, стосується всіх місць для паркування транспортних засобів на території міста Києва.

Посилання сторони відповідача в запереченнях на відповідь на відзив на те, що саме на зарезервованих спеціальних місцях для паркування користуються пільгами особи, визначені в ч. 3 п. 17.11.1 Правил благоустрою міста Києва, а саме учасники бойових дій, тому паркування учасники бойових дій мають право здійснювати безоплатно у відведених спеціальних місцях для паркування, суд не приймає до уваги, оскільки згідно пункту 17.11.3 Правил на зарезервованих спеціальних місцях паркування пільгами користуються виключно особи, визначені в частині третій пункту 17.11.1 цих Правил - особи з інвалідністю внаслідок війни та прирівняні до них особи з інвалідністю з дитинства, та особи з інвалідністю внаслідок загального захворювання.

Відтак, вказаний пункт стосується осіб з інвалідністю та не стосується осіб , що мають статус учасника бойових дій.

Київська міська рада встановивши пільги щодо безоплатного паркування для певної категорії осіб не вправі в особі Департаменту територіального контролю притягати таких осіб до відповідальності за правопорушення, пов`язані із реалізацією встановлених пільг.

Неналежне встановлення порядку користування пільгою не може позбавляти особу права на використання такої. Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії», держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Крім того, у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

За таких обставин, позивач є особою, яка звільняється від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів на території міста Києва у відповідності до пункту 17.11.1 Правил, а тому притягнення його до відповідальності за спірне правопорушення за частиною першою статті 152-1 КУпАП є неправомірним.

Відсутність у інспектора з паркування можливості ідентифікувати транспортний засіб як такий, що звільняється від сплати за паркування на муніципальних майданчиках, не є обставиною, що підтверджує вчинення позивачем правопорушення.

При цьому, доводи представника Департаменту про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови був відсутній будь-який документ на підтвердження наявності у позивача права на пільгу, суд не приймає до уваги, оскільки законодавство України не передбачають розміщення під лобовим склом автомобіля копій документів, які надають право позивачу скористатись безкоштовним паркуванням.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

У той же час, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152-1 КУпАП, за викладених у оскаржуваній постанові про притягання до відповідальності обставин.

За приписами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

У відповідності до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо скасування постанови та закриття провадження у справі заявлених до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оскільки враховуючи висновок касаційного Адміністративного суду ВС від 17.09.2020 прийнятому за результатами розгляду справи №742/2298/17, належними відповідачами у справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 25, 72, 77, 78, 139,286 КАС України, ст.ст. 9, 14-2, 152-1, КУПАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити в частині вимог до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 2К1 № від 28.03.2025, винесену головним інспектором з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павлюком Віталієм Івановичемстосовно ОСОБА_1 , провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП закрити.

В задоволенні вимог до Головного спеціаліста - інспектора з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павлюка Віталія Івановича відмовити.

Стягнути із суб`єкта владних повноважень Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (м.Київ, вул. Дегтярівська 31, копр.2)за рахунок бюджетних асигнувань в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: