Справа № 440/6545/25
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 жовтня 2025 року м. ПолтаваСправа №440/6545/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФ України в Полтавській області), у якому просила:

визнати протиправними дії ГУПФ України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання;

зобов`язати ГУПФ України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплачувати з 01.03.2025 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 78% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження його граничного розміру, зарахувавши до стажу судді половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 1979 по 1984 роки - 2 роки 6 місяців, а також термін виконання обов`язків судді Лохвицького районного народного суду та Великобагачанського районного народного суду - 7 місяців 21 день, визначивши стаж роботи на посаді судді - 34 роки 0 місяців 4 дні.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що позивачка, як суддя, набула право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Пенсійний орган внаслідок перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 обчислив його розмір з 70% суддівської винагороди, відмовивши у зарахуванні до спеціального стажу роботи половини строку навчання за денною формою, а також термін виконання обов`язків судді Лохвицького та Великобагачанського районних народних судів, чим порушив право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у гарантованому законом розмірі.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 29-31/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що врахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 1979 року по 1984 рік та виконання обов`язків судді Лохвицького та Великобагачанського районних народних судів Полтавської області з 20.12.1984 по 21.01.1985, з 11.07.1985 по 09.08.1985, з 16.08.1985 по 07.02.1986 не передбачено законодавством.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом, розгляд справи вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Обставини справи

ОСОБА_1 є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання.

При призначенні позивачці щомісячного довічного грошового утримання з 22.12.2016 пенсійний орган обчислив стаж роботи, який дає право на відставку, тривалістю 30 років 10 місяців 13 днів, зарахувавши до стажу роботи виключно періоди перебування ОСОБА_1 на посаді судді: з 10.02.1986 по 26.03.1998 на посаді народного судді Київського районного народного суду м. Полтави, судді Київського районного суду м. Полтави; з 27.03.1998 по 21.12.2016 - судді Полтавського обласного суду, судді Апеляційного суду Полтавської області /а.с. 19-22, 33, у т.ч. зі звороту/.

25.02.2020 Ліквідаційною комісією Апеляційного суду Полтавської області видано ОСОБА_1 довідку вих.№01-46/40/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до норм Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 у справі №440/3678/20, що набрало законної сили 11.01.2021, зобов`язано ГУПФ України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки ліквідації комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/40/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 у справі №440/3678/20 ГУПФ України в Полтавській області проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020 з розрахунку 70% суддівської винагороди (стаж роботи на посаді судді 30 років 10 місяців 13 днів).

У березні 2025 року позивачка звернулась до ГУПФ України в Полтавській області із заявою, у якій просила здійснити перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання, зарахувавши до стажу роботи половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка, а також термін виконання обов`язків судді Лохвицького та Великобагачанського районних народних судів Полтавської області /а.с. 42/.

Відповідач у листі від 11.04.2025 повідомив, що обчислення стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не належить до компетенції органів Пенсійного фонду України /а.с. 52/.

Не погодившись з наведеною позицією пенсійного органу, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Основного Закону України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

На момент виходу позивачки у відставку та призначення їй щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно з частиною першою статті 116 Закону №1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 137 Закону №1402-VIII визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

У силу частин першої - третьої статті 142 Закону України №1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Водночас відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Закон Української РСР від 5 червня 1981 року №2022-X "Про судоустрій Української РСР" (далі Закон №2022-X) у період з 26 червня 1981 року до 1 грудня 1989 року не встановлював жодних вимог щодо стажу роботи кандидатів у судді і народних засідателів при обранні на посаду вперше.

Згідно зі статтею 55 цього Закону суддею і народним засідателем міг бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.

Статтею 58 Закону №2022-Х (в редакції Закону України від 24.02.1994 №4017-XII "Про внесення змін і доповнень до Закону Української РСР "Про судоустрій Української РСР") передбачено, що припинення повноважень суддів і звільнення їх з посади проводиться на підставах і в порядку, встановлених Законом України від 15 грудня 1992 року №2862-XII "Про статус суддів".

Питання визначення стажу, який давав право на відставку, були урегульовані статтею 43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 №4015-ХІІ "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів"), Указом Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Зокрема, у силу абзацу третього пункту 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Так само, згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до пункту 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №200/14891 (надалі - Порядок №3-1, у редакції, чинній на дату призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці), щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду.

За змістом пункту 2.1 Порядку №3-1 до заяви про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці додаються такі документи: копія акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення судді у зв`язку з поданням заяви про відставку; наказ про відрахування судді зі штату суду та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді; відомості про місце проживання (реєстрації) судді у відставці; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637; довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2); розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 3).

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Спір у цій справі стосується питань обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зокрема, позивачка переконана, що до її стажу, який дає право на вихід у відставку та призначення (обчислення) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці мала бути зарахована половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка.

У матеріалах справи наявна копія диплома серії НОМЕР_1 , яким підтверджено, що ОСОБА_2 у 1979 році вступила до Київського (...) державного університету ім. Т.Г. Шевченка, а у 1984 році закінчила повний курс названого університету за спеціальністю правознавство /а.с. 13/.

Трудова книжка ОСОБА_3 містить записи:

- №7 від 01.08.1979 - зарахована студентом 1-го курсу юридичного факультету денної форми навчання;

- №8 від 31.07.1984 - відрахована з числа студентів у зв`язку із закінченням університету /а.с. 19 - зі звороту/.

Суд враховує, що законодавство, чинне на момент набрання чинності Законом України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", передбачало право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Невключення цього стажу до відповідного стажу роботи на посаді судді і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, сформульованими у постановах від 30.03.2023 у справі №280/2167/21, від 28.08.2023 у справі №360/6255/21, від 26.05.2025 у справі №380/25592/23.

А оскільки стаж роботи позивачки на посаді судді становить понад 30 років, до її стажу для цілей обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має бути зарахована половина строку навчання за денною формою у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.08.1979 по 31.07.1984, тобто 02 роки 06 місяців 00 днів.

Щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів виконання обов`язків судді Лохвицького районного народного суду з 20.12.1984 по 21.01.1985, з 11.07.1985 по 09.08.1985 та виконання обов`язків судді Великобагачанського районного народного суду з 16.08.1985 по 07.02.1986, суд встановив такі обставини.

Суд дослідив копію трудової книжки ОСОБА_1 та встановив, що позивачка після відрахування з числа студентів Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка 31.07.1984 у зв`язку із закінченням університету наступного дня (01.08.1984) зарахована стажистом Лохвицького районного народного суду Полтавської області (запис №9), а з 12.08.1985 - переведена стажистом Великобагачанського районного народного суду Полтавської області (запис №10) /а.с. 19 - зі звороту/.

Суд зауважує, що посада стажиста не може бути ототожнена з посадою судді (народного судді) та у силу приписів законів №2022-Х та №2862-ХІІ не зараховується до стажу роботи судді, який дає право на вихід у відставку та обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Водночас трудова книжка ОСОБА_1 містить записи про покладання на позивачку виконання обов`язків судді: Лохвицького районного народного суду з 20.12.1984 по 21.01.1985, з 11.07.1985 по 09.08.1985 та Великобагачанського районного народного суду з 16.08.1985 по 07.02.1986.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону №2022-X (у редакції, чинній на момент виконання позивачкою обов`язків судді) у разі тимчасової відсутності (хвороба, відпустка тощо) народного судді за поданням начальника відділу юстиції виконавчого комітету обласної, Київської міської Ради народних депутатів виконання обов`язків народного судді може бути покладено рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів на одного з народних засідателів цього суду.

Згідно зі статтею 11 Закону №2022-X була визначена рівність прав народних засідателів і суддів при здійсненні правосуддя.

Водночас, як зазначено вище, відповідно до пункту 34 Перехідних положень Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Конституційний Суд України у Рішенні від 05.04.2011 №3-рп/2011 вказував, що „професійні судді виконують конституційну функцію здійснення правосуддя, чим обумовлений їх спеціальний правовий статус (друге речення абзацу третього пункту 4 мотивувальної частини Рішення).

Конституційний Суд України щодо єдиного статусу суддів наголошував, що „судді здійснюють правосуддя шляхом реалізації судової влади в межах повноважень, якими вони наділені відповідно до Основного Закону України та закону про судоустрій. Судді виконують свої обов`язки на професійній основі, мають однаковий юридичний статус, основу якого становлять спільні елементи, незалежно від місця суду в системі судоустрою чи від адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді. Однаковість юридичного статусу усіх суддів обумовлена, зокрема, наявністю єдиного порядку набуття статусу судді, сукупністю прав та обов`язків судді, єдністю юридичних гарантій, які надають суддям можливість бути неупередженими, об`єктивними, безсторонніми та незалежними. Із набуттям статусу судді пов`язане й набуття передбачених Конституцією та законами України гарантій незалежності; „Конституція України закріплює однаковий юридичний статус суддів через систему гарантій забезпечення їх незалежності, яка є невід`ємною складовою їхнього статусу. Встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм, вона пов`язана з набуттям статусу судді, має юридичне призначення, спрямоване на захист прав і свобод людини і громадянина через здійснення правосуддя незалежним і безстороннім судом (суддею); „конституційне закріплення гарантій незалежності суддів спрямоване на унеможливлення будь-яких спроб впливу на суддю. Такий вплив є неприпустимим з огляду на положення частини другої статті 126 Конституції України (абзаци третій, шостий підпункту 3.2, абзац десятий підпункту 3.4 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 04.12.2018 №11-р/2018).

Розвиваючи зазначені юридичні позиції, Конституційний Суд України у Рішенні від 26.03.2024 №3-р(ІІ)/2024 зауважив, що всі судді судів системи судоустрою України мають єдиний статус, який притаманний їм як особам, які виконують виняткову конституційну функцію чинення правосуддя. Єдиний статус суддів означає однаковість юридичного становища суддів в усіх аспектах, передусім однаковість їх гарантій незалежності та недоторканності, прав і обов`язків, вимог, обмежень, заборон та відповідальності. Водночас забезпечення гарантій незалежності та недоторканності суддів має базуватися на принципі єдиного статусу суддів, який не допускає, зокрема, вибірковості у забезпеченні цих гарантій та зниження їх рівня певній категорії суддів, що не сприяє чиненню правосуддя неупередженими, об`єктивними, безсторонніми та незалежними судами, реалізації конституційного права на судовий захист (абзац третій пункту 4.2 мотивувальної частини Рішення).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Суд враховує, що ОСОБА_1 обрана та зарахована на посаду судді Київського районного народного суду м. Полтави 10.02.1986 /а.с. 20/.

Водночас до обрання на посаду народного судді позивачка у період з 20.12.1984 по 21.01.1985 та з 11.07.1985 по 09.08.1985 виконувала обов`язки судді Лохвицького районного народного суду, а з 16.08.1985 по 07.02.1986 - виконувала обов`язки судді Великобагачанського районного народного суду, що підтверджено записами у її трудовій книжці /а.с. 20 - зі звороту/.

Суд, виходячи з конституційного принципу єдиного статусу суддів в Україні, зауважує, що виконання обов`язків народного судді безпосередньо пов`язане зі здійсненням правосуддя, внаслідок чого вищезгадані періоди, протягом яких ОСОБА_1 виконувала обов`язки судді Лохвицького та Великобагачанського районних народних судів, мають бути зараховані до стажу роботи на посаді судді для цілей обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому суд також звертає увагу на те, що при звільненні з посади судді у відставку Апеляційним судом Полтавської області був складений розрахунок стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці /а.с. 40/.

Так, до розрахунку стажу позивачки зараховані:

- половина строку навчання в Київському державному університеті тривалістю 02 роки 06 місяців 00 днів,

- робота в.о. судді Лохвицького районного народного суду Полтавської області з 20.12.1984 по 21.01.1985 тривалістю 0 років 01 місяць 01 день,

- робота в.о. судді Лохвицького районного народного суду Полтавської області з 11.07.1985 по 09.08.1985 тривалістю 0 років 0 місяців 28 днів,

- робота в.о. судді Великобагачанського районного народного суду Полтавської області з 16.08.1985 по 07.02.1986 тривалістю 0 років 05 місяців 21 день,

- робота суддею Київського районного суду м. Полтави з 10.02.1986 по 26.03.1998 тривалістю 12 років 01 місяць 17 днів,

- робота суддею Апеляційного суду Полтавської області з 27.03.1998 по 21.12.2016 тривалістю 18 років 08 місяців 26 днів.

Однак, ГУПФ України в Полтавській області під час обчислення та призначення позивачці довічного грошового утримання судді у відставці з 22.12.2016 зарахувало до стажу роботи на посаді судді виключно періоди роботи позивачки суддею Київського районного суду м. Полтави та Апеляційного суду Полтавської області, визначивши, що загальний стаж роботи на посаді судді складає 30 років 10 місяців 13 днів /а.с. 33, у т.ч. зі звороту/.

За вищевикладених обставин, суд погоджується з доводами позивачки щодо безпідставності не зарахування до стажу роботи на посаді судді половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1979 по 31.07.1984, а також періодів виконання обов`язків судді Лохвицького районного народного суду та Великобагачанського районного народного суду.

З урахуванням наведеного, на підставі положень абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII позивачка має право на врахування при обчисленні її стажу, що дає право на відставку судді та обчислення щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах тривалістю 02 роки 06 місяців 00 днів, а також періодів виконання обов`язків судді Лохвицького районного народного суду та Великобагачанського районного народного суду загальною тривалістю 7 місяців 25 днів.

Суд враховує, що при визначенні відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 необхідно враховувати розмір, встановлений частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII, а саме: 50 відсотків зі збільшенням на 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років.

Загалом стаж роботи позивачки, який враховується для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, становить понад 34 роки.

Як наслідок, позивачка має право на обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з 78% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

У силу статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зі змісту пункту 49 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Єфименко проти України" можливо дійти висновку про те, що не розглядається у якості ефективного засіб захисту, який: "є залежним від розсуду відповідних органів влади і не є безпосередньо доступним для того, кого він стосується".

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Верховний Суд у постанові від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 зауважив, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивачки, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії ГУПФ України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, зобов`язавши ГУПФ України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.08.1979 по 31.07.1984 тривалістю 02 роки 06 місяців 00 днів, а також періоди виконання обов`язків судді Лохвицького районного народного суду з 20.12.1984 по 21.01.1985, з 11.07.1985 по 09.08.1985 та Великобагачанського районного народного суду з 16.08.1985 по 07.02.1986 загальною тривалістю 0 років 07 місяців 25 днів, а також здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 01.03.2025 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 78% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за вирахуванням фактично сплачених сум.

Суд також враховує, що Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 визнано неконституційними положення статті 2 Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року № 3668-VI в частині поширення її дії на Закон України „Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI.

Водночас матеріали справи не містять доказів обмеження щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , внаслідок чого підстав для задоволення позову в частині вимог про зобов`язання відповідача здійснити виплату щомісячного довічного грошового утримання без обмеження його граничного розміру наразі немає.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити частково.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 24, 25/.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

А відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправні дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , а позов носив немайновий характер, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати позивачки у повному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань пенсійного органу.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.08.1979 по 31.07.1984 тривалістю 02 роки 06 місяців 00 днів, а також періоди виконання обов`язків судді Лохвицького районного народного суду з 20.12.1984 по 21.01.1985, з 11.07.1985 по 09.08.1985 та Великобагачанського районного народного суду з 16.08.1985 по 07.02.1986 загальною тривалістю 0 років 07 місяців 25 днів, а також здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 01.03.2025 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 78% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за вирахуванням фактично сплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 13967927; вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000).

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА