Справа № 727/10397/25
Суддя: Літвінова О. Г.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/727/213/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Чернівців у складі:

головуючої судді Літвінової О.Г.,

при секретарі Цуркан Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ісар Оксана Ярославівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Посилався на те, що постановою від 31 березня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено постанову № 1877 за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 статті 210-1 КУпАП, якою накладено на громадянина ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним, не з`явився 26.01.2025 року о 14 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_2 за електронною повісткою №1839399, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та направленої засобами поштового зв`язку, у відповідності до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №560.

Своїми протиправними винними діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.1 Закону України про Мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що призвело до порушені законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливі період, оскільки з 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України №303/20 «про часткову мобілізацію», в Україні розпочав діяти особливий період, який діє станом і момент розгляду справи. Тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Із зазначеною постановою він не погоджується та вважає її необгрунтованою, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з неправильною кваліфікацією правопорушення, що є підставою для визнання її протиправною.

Вважає, що вказана вище постанова є протиправною через відсутність в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та підлягає скасуванню.

Зазначив, позивач с особою, яка проходила військову службу в ЗСУ з 31.05.2022 року та 19.05.2023 року на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.05.2023 був звільнений. Після звільнення він одразу отримав відстрочку, як особа яка здійснює постійний догляд за матір`ю інвалідом 2 групи, на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто він постійно кожних три місяці подавав заяви з копіями документів до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, позивач на момент прибуття за повісткою 26.01.2025 року, так і на момент складання протоколу у позивача була діюча відстрочка, що виключає свідомий умисел ухилення від відвідування ІНФОРМАЦІЯ_2 , а підтверджує тільки те, що він не був належним чином оповіщений про поштове відправлення. Також зауважує, що про дану повістку не був повідомлений, повістку не отримував, в цей час як і проживав так і проживає за фактичною адресою проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Також зауважує, оскаржувана постанова не містить, опису зібраних під час розгляду справи про адміністративне правопорушення доказів, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушенні передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки відсутні посилання на докази, які б підтверджували винуватість позивача.

Просив визнати протиправною та скасувати постанову № 1877 від 31 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) закрити, на підставі частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Ухвалою суду від 20.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, позивачу поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження у справі.

Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу за наявними матеріалами.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи.

Окрім того, відповідачем до суду було подано письмовий відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнавалися. У відзиві зазначалося, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою посадовою особою у межах наданих законом повноважень, з дотриманням вимог чинного законодавства. Вказували, що відповідач ОСОБА_1 не з`явився 26.01.2025 року о 14:00 до ІНФОРМАЦІЯ_2 за електронною повісткою №1839399 від 10.01.2025 року, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів, та направленої засобами поштового зв`язку. Виходячи з приписів п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №560 та відомостей із трекеру Укрпошти про вручення, є належним підтвердженням оповіщення ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вищевказані порушення призвели до порушення ОСОБА_1 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, оскільки з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні розпочав діяти особливий період, який діє станом на момент розгляду справи. Тобто, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В зв`язку з вищевикладеним, Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів автоматично сформовано інформацію щодо відповідного порушення

Відповідач посилався на положення статей Кодексу України про адміністративні правопорушення та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вважаючи, що дії позивача утворюють склад адміністративного правопорушення, а тому підстави для скасування постанови відсутні. Просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 березня 2025 року року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, а 31.03.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено постанову № 1877 за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 статті 210-1 КУпАП, якою накладено на громадянина ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач є особою, яка проходила військову службу в ЗСУ з 31.05.2022 року і 19.05.2023 року на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.05.2023 був звільнений та отримав відстрочку, як особа яка здійснює постійний догляд за матір`ю інвалідом 2 групи, на підставі ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому він був зобов`язаний кожні три місяці подавати заяви з копіями документів до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для отримання відстрочки.

Станом на 26.01.2025, за вимогою електронною повістки № 1839399 від 10.01.2025 з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на момент складання протоколу 31.03.2025 року у позивача була діюча відстрочка. Позивач під час складання протоколу повідомив представників ТЦК та СП, що про дану повістку не був повідомлений, повістку не отримував, проживає за фактичною адресою проживання, та місця реєстрації не змінював.

Також позивачем в додатку «Резерв+» було вказано свій номер мобільного телефону, що свідчить на вчасне оновлення позивачем своїх облікових даних та факт інформування про це відповідача, а також й той факт, що особова справа Позивача перебуває у Відповідача, оскільки Позивач був звільнений з військової служби. Однак, жодних доказів сповіщення позивача за наявним номером телефону про надходження рекомендованого листа немає.

Положеннями ч.2ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 31.03.2025 року відносно ОСОБА_1 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником в. Світлицьким було винесено постанову № 1877, відповідно до якої позивачу направлено електронну повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 засобами поштового зв`язку з повідомленням про отримання, за повідомленням Укрпошти повістку не вручено, так як адресат відсутній за вказаною адресою. Однак ОСОБА_1 у строк та місце зазначені у повістці не прибув, і таким чином своїми умисними діями, що виразилися у тривалому неперервному невиконанні обов`язків, передбачених та покладених на нього законом, вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до електронної повістки № 1839399 від 10.01.2025 року ОСОБА_1 необхідно з`явитися 26.01.2025 о 14-00 год. для уточнення даних при ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ОСОБА_3 ).

21.01.2025 року з Укрпошти повернуто повістку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, зазначено дату подання повістки для відправки: 09.01.2025 року.

Відтак, дослідженням зазначених документів встановлено, що повістку сформовано 10.01.2025 року, при цьому відправлено поштовим зв`язком 09.01.2025 року, тобто раніше, ніж повістка була складена.

У протоколі № 6/223 про адміністративне правопорушення від 03.03.2025 року значиться, що ОСОБА_1 по виклику до ТЦК та СП у строк та місце зазначені у повістці не прибув, чим порушив законодавство про військовий обов`язок і військову службу, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Також оскаржуваною постановою № 1877 від 31.03.2025 року ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням штрафу в сумі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 17000,00 грн за неприбуття за повісткою без поважних причин для звірки даних.

Також судом встановлено, що причиною неявки за повісткою у визначену дату та час стали обставини не отримання повістки з Укрпошти та необізнаність у необхідності явки, оскільки позивач є особою, яка проходила військову службу в ЗСУ з 31.05.2022 року та 19.05.2023 року на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 15.05.2023 року був звільнений за сімейними обставинами, що підтверджується відомостями у військовому квитку. Більш того, за загальним правилом військовослужбовці, які звільненні з військової служби під час мобілізації, їх особові справи, сформовані в військових частинах передаються до тих ТЦК та СП, де вони перебувають на обліку.

Окрім того, встановлено, що під час складання протоколу від 03.03.2025 року ОСОБА_1 власноруч зазначив причину неявки за повісткою «не отримував оповіщення».

Виходячи з таких обставин, а також наявних у справі доказів, суд дійшов переконання, що вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення відсутня, він продемонстрував добросовісну та свідому поведінку по відношенню до військового обов`язку, у зв`язку з чим не мав умислу на порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Водночас, ІНФОРМАЦІЯ_5 , маючи у своєму розпорядженні відомості про те, що ОСОБА_1 станом на час розгляду адміністративної справи користується правом на відстрочку від призову на військову службу, зазначених обставин не врахував, та дійшов передчасного висновку про наявність усіх ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Окрім того, суд звертає увагу на встановлені обставини направлення відповідачем повістки поштовим зв`язком раніше, ніж вона була сформована в електронному реєстрі, що дає суду обґрунтовані сумніви у дотриманні відповідачем процедури повідомлення особи про необхідність явки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого права і свободи людини визнаються найвищими цінностями та визначають зміст діяльності держави.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Так, статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Вказана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до норм іншого нормативного акту.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд у сукупності встановленого та викладеного дійшов висновку, що у даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення (відсутній умисел на вчинення правопорушення), за яке ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим адміністративне стягнення накладено на позивача необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

У даному випадку відповідач не вжив заходів для повного з`ясування обставин справи та виніс постанову, яка не відповідає вимогам закону, тому наявні правові підстави для скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення і закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 5, 9, 72, 77, 80, 90, 94 242, 245, 246, 250, 255, 271, 286, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №1877 від 31.03.2025 року про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Літвінова О.Г.