Справа № 140/4246/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року ЛуцькСправа № 140/4246/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 04 листопада 2024 року №49 та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати з дня набуття права на пенсійну виплату (з 24 жовтня 2024 року) пенсію за віком згідно зі статтею 26 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року, з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року, з 01 травня 2001 року по 31 грудня 2001 року, з 26 березня 2009 року по 20 грудня 2009 року, 01 жовтня 1978 року по 17 липня 1978 року, з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року, з 1978 по 1981 рік (а.с.31-33).

Позов обґрунтований тим, що позивач 29 жовтня 2024 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання - до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV. За результатами розгляду поданих документів ГУ ПФУ в Донецькій області рішенням від 04 листопада 2024 року №49 відмовило їй у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу 21 рік після досягнення віку 63 роки. При цьому до страхового стажу відповідачем не зараховано: періоди роботи за записами трудової книжки з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року, з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року, з 01 травня 2001 року по 31 грудня 2001 року, період отримання допомоги по безробіттю з 26 березня 2009 року по 20 грудня 2009 року (не назначена підстава внесення змін щодо прізвища; зміну прізвища не підтверджено), а також період навчання з 01 жовтня 1978 року по 17 липня 1978 року згідно з довідкою від 20 жовтня 2021 року (прізвище та по батькові не відповідає даним паспорта). Крім того, щодо періоду роботи з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року вказано про відсутність відомостей про встановлену та фактичну участь у громадському господарстві за кожний рік, за період з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року в архівній довідці (від 27 липня 2022 року №189/01.11/2-22) по батькові не відповідає даним паспорта, а щодо періоду роботи в колгоспі в 1978-1981 роках у довідках від 23 вересня 2021 року №65, №66 прізвище та по батькові не відповідає даним паспорта.

Позивач вважає відмову відповідача протиправною, оскільки підставою для призначення пенсії є страховий стаж, а не дотримання формальних вимог при заповнення трудової книжки, за ведення якої відповідає роботодавець, а не працівник, який з цих підстав не може бути позбавлений права на соціальний захист. Позивач зауважила, що за відомостями паспорта, трудової книжки, свідоцтва про укладення шлюбу (в частині власного імені та дати і місця народження) можна перевірити приналежність їй трудової книжки, записи у якій містять посилання на накази, засвідчені підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства, організації. Періоди роботи, крім записів трудової книжки, підтверджують архівні довідки.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.39-41). В обґрунтування цієї позиції вказав, що заява ОСОБА_1 від 29 жовтня 2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, опрацьовувалася за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Донецькій області. Відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV для призначення пенсії позивачу необхідний страховий стаж не менше 21 року. У зв`язку із невиконанням цієї умови рішенням від 04 листопада 2024 року №49 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії (стаж становить 6 років 5 місяців 26 днів). За наданими документами до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01 жовтня 1978 року по 17 липня 1979 року, періоди роботи з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року, з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року, з 01 травня 2001 року по 31 грудня 2001 року, період отримання допомоги по безробіттю з 26 березня 2009 року по 20 грудня 2009 року (з причин невідповідності прізвища та/або по батькові у трудовій книжці, архівних довідках/довідках даним паспорта позивачки та зміну прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 не підтверджено; відсутні відомості про встановлену та фактичну участь у громадському господарстві за кожний рік). З 01 січня 1999 року страховий стаж розраховано згідно даним реєстру застрахованих осіб.

Відповідач вважає, що його рішення є законним, а підстави для його скасування відсутні.

Відповідач 2 відзив на позовну заяву не подав.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV (а.с.46).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області, рішенням якого від 04 листопада 2024 року №49 (а.с.20) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком (вік заявниці 63 роки) у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 21 рік. Обчислений страховий стаж становить 6 років 5 місяці 26 днів; з 01 січня 1999 року страховий стаж розраховано згідно з даними реєстру застрахованих осіб.

До страхового стажу не зараховано:

за записами трудової книжки від 12 лютого 1981 року серії НОМЕР_1 - періоди роботи з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року (відсутні відомості про встановлену та фактичну участь у громадському господарстві за кожний рік), з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року, з 01 травня 2001 року по 31 грудня 2001 року, а також період отримання допомоги по безробіттю з 26 березня 2009 року по 20 грудня 2009 року (не зазначена підстава внесення змін до прізвища; зміну прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 не підтверджено);

згідно з довідкою від 20 жовтня 2021 року №107 - період навчання з 01 жовтня 1978 року по 17 липня 1978 року (прізвище ОСОБА_2 та по батькові « ОСОБА_4 » не відповідає даним паспорта; зміну прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 не підтверджено);

згідно з архівною довідкою від 27 липня 2022 року №189/01.11/2-22 - період роботи з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року (по батькові « ОСОБА_4 » не відповідає даним паспорта);

згідно з довідками від 23 вересня 2021 року №65, №66 - період роботи в колгоспі з 1978 по 1981 рік (прізвище ОСОБА_2 та по батькові « ОСОБА_5 » не відповідає даним паспорта; зміну прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 не підтверджено).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком та незарахування до страхового стажу (періодів навчання, роботи та отримання допомоги по безробіттю) стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-ІV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Отже, норми Закону №1058-IV умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік, а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Законом №1058-IV набрав чинності 01 січня 2004 року.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII установлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637, зі змінами). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як визначено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У позивача наявна трудова книжка серії колгоспника НОМЕР_1 від 12 лютого 1981 року, яка надавалася разом із заявою про призначення пенсії (а.с.7-9).

За відомостями трудової книжки позивач 15 жовтня 1978 року на підставі протоколу зборів від 20 січня 1979 року №1 прийнята в члени колгоспу ім. Шевченка Добровеличківського району Кіровоградської області, звідки звільнена за власним бажанням з 20 січня 1981 року згідно з протоколом від 14 січня 1981 року №3; з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року працювала підсобним працівником їдальні племрадгоспу «Ковельський» (який на підставі протоколу від 31 жовтня 1996 року №1 реорганізований в Колективне сільськогосподарське підприємство «Ковельське», а те у свою чергу на підставі протоколу від 07 березня 2000 року реорганізоване в Сільськогосподарський виробничий кооператив «Ковельський»); з 01 травня 2001 року по 31 грудня 2001 року перебувала в трудових відносинах з Мощенською сільською радою; 26 березня 2009 року розпочато виплату допомоги по безробіттю, виплату якої припинено 20 грудня 2009 року.

Записи трудової книжки містять дату і номер документа, на підставі якого їх внесено, записи про звільнення засвідчені підписами уповноважених осіб роботодавця та печаткою. З цього приводу трудова книжка зауважень у відповідача 1 не викликала.

Між тим, відмовляючи ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи та отримання допомоги по безробіттю за даними трудової книжки, яка є основним документом (до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування), ГУ ПФУ в Донецькій області вказало про такі недоліки оформлення трудової книжки, як відсутність підстави внесення змін щодо прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 ; зміну прізвища не підтверджено; відсутні відомості про встановлену та фактичну участь у громадському господарстві з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року.

Суд зазначає, що на час оформлення трудової книжки колгоспника (12 лютого 1981 року) чинною була постанова Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників», якою затверджено Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників (далі - Основні положення №310), згідно з якими трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою. Відповідальність за організацію робот по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до уставу та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки колгоспника покладається саме на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тобто на роботодавця. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

За висновком Верховного Суду у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

Фактично усі зауваження пенсійного органу щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року, з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року, з 01 травня 2001 року по 31 грудня 2001 року та періоду отримання допомоги по безробіттю з 26 березня 2009 року по 20 грудня 2009 року за записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 ґрунтуються на сумнівах, що виникли у зв`язку з непідтвердженням зміни прізвища та титульній сторінці цієї трудової книжки.

Досліджуючи копію трудової книжки колгоспника, яку долучено до позовної заяви, суд зазначає, що перша сторінка (титульний аркуш) заповнений російською мовою та у графі «Фамилия» вказано прізвище ОСОБА_2 (закреслено) дописано ОСОБА_3 , у графі « ОСОБА_6 » зазначено ОСОБА_7 , у графі «Отчество» - ОСОБА_5 (а.с.7).

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 07 лютого 1981 року ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_9 . Після укладення шлюбу ОСОБА_8 присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_3 (а.с.10). При цьому відомості про прізвище, ім`я та по батькові позивача, дату народження у трудовій книжці НОМЕР_1 від 12 лютого 1981 року, титульний аркуш якої заповнений російською мовою ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) відповідають відомостям свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 07 лютого 1981 року українською мовою ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

У паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 прізвище, ім`я, по батькові позивачки російською мовою « ОСОБА_1 » (а.с.13). Незважаючи на відмінність в написанні по батькові, у паспорті позивачки та у свідоцтві про укладення шлюбу однаковими є такі персональні дані, як дата та місце її народження. Також зміна прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 та належність позивачу свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 підтверджується записами в паспорті і свідоцтві про укладений шлюб 07 лютого 1981 року із ОСОБА_9 , 1960 року народження (а.с.14).

Зміст вказаних документів у їх сукупності вказує на те, що трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 дійсно видана на ім`я ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище) тепер ОСОБА_3 (після укладення шлюбу). Розбіжність в написанні по батькові (російською « ОСОБА_10 »), а в трудовій книжці « ОСОБА_5 », вказує на неналежне заповнення титульної сторінки, однак не є підставою для неврахування періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем обов`язок за правильне заповнення трудових книжок був покладений на уповноважену правлінням колгоспу особу.

Крім того не може залишитись поза увагою і той факт, що окремі періоди трудової діяльності ОСОБА_1 , які зазначені у трудовій книжці колгоспника (з 1999 року), відстежуються за даними персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (після його впровадження). Так з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) (а.с.15) вбачається, що ОСОБА_1 мала трудові відносини (була застрахованою особою) та щодо неї сплачувало страхові внески у 1999 2000 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельське» (в минулому радгосп «Ковельський», Колективне сільськогосподарське підприємство «Ковельське», Сільськогосподарський виробничий кооператив «Ковельський», де за даними трудової книжки позивач працювала з 14 вересня 1981 року по 22 березня 2000 року); у 2001 році - Мощенська сільська рада (згідно з відомостями трудової книжки - з 01 травня 2001 року по 31 грудня 2001 року); страхувальником позивача був також Ковельський міськрайонний центр зайнятості у 2009 році (допомога виплачувалася з 26 березня 2009 року по 20 грудня 2009 року).

Отже, наведене тільки доводить те, що недоліки у заповненні титульного аркуша не можуть бути підставою для неврахування трудової книжки колгоспника в цілях обчислення страхового стажу позивача.

Як видно зі спірного рішення ГУ ПФУ в Донецькій області, ОСОБА_1 також відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в колгоспі (записи №1, №2) у зв`язку із відсутністю відомостей про встановлену та фактичну участь у громадському господарстві з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року.

За приписами Основних положень №310 в розділі V «Трудова участь у громадському господарстві» трудової книжки колгоспника зазначався встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Частиною другою статті 56 Закону №1788-XII установлено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Копія трудової книжки колгоспника, яка наявна в матеріалах справи, дійсно не містить відомостей про трудову участь позивача у громадському господарстві у період з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року.

Однак суд повторює, що у разі відсутності трудової книжки колгоспника або відповідних записів у ній, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника; в разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

Необхідні дані містить довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Перше травня» від 23 вересня 2024 року №65 (а.с.19), згідно з якою у 1978 році ОСОБА_8 відпрацьовано 55 трудоднів (встановлений річний мінімум 230), у 1979 році 301 день (річний мінімум 230), у 1980 році 279 днів (річний мінімум 260), у 1981 році 6 днів (річний мінімум 260).

Довідкою від 23 вересня 2024 року №66 також стверджується, що ОСОБА_8 була членом колгоспу з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року (а.с.18). Довідка видана на підставі особових рахунків за 1978-1981 роки.

Також суд зауважує, що період роботи позивача з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року та з 01 травня 2001 року по 31 грудня 2001 року (окрім записів у трудовій книжці колгоспника) підтверджено архівними довідками Комунальної установи «Трудовий архів смт Люблинець» від 27 липня 2022 року №188/01.11/2-22 та №189/01.11/2-22 (а.с.17, 56).

Стосовно написання у документах по батькові « ОСОБА_4 » (в наказах про прийом та звільнення на роботу ОСОБА_1 ), то суд зазначає, що у ситуації, яка склалася, документи про трудову діяльність позивача (трудову книжку колгоспника, довідки від 23 вересня 2024 року №65, №66, архівні довідки від 27 липня 2022 року №188/01.11/2-22 та №189/01.11/2-22) необхідно розглядати в сукупності з такими документами, як паспорта громадянина України, свідоцтво про укладення шлюбу, відомості про застраховані особу.

Зазначені документи у сукупності дозволяють зарахувати ОСОБА_1 період роботи в колгоспі з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року (у 1979, 1980 роках повністю, а у 1978, 1981 роках за фактичною тривалістю згідно з довідкою від 23 вересня 2021 року №65), з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року та з 01 травня 2001 року по 31 грудня 2001 року.

ГУ ПФУ в Донецькій області, приймаючи спірне рішення, не зарахувало також до страхового стажу період навчання з 01 жовтня 1978 року по 17 липня 1978 року за довідкою від 20 жовтня 2021 року №107, виданою Державним професійним (професійно-технічним) закладом освіти «Самбірський професійний ліцей» (а.с.107), мотивуючи ти, що зміна прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 не підтверджено; прізвище « ОСОБА_2 » та по батькові « ОСОБА_4 » не відповідає даним паспорта.

Згідно з вказаною довідкою ОСОБА_8 , 1961 року народження, навчалася у Самбірському технічному училищі №24 (денна форма) з 01 жовтня 1978 року (наказ від 08 жовтня 1977 року №12-К) по 17 липня 1978 року (наказ від 17 липня 1978 року №5-К) і здобула професію «слюсар механоскладальних робіт третього розряду». У примітці довідки повідомлено про перейменування Самбірського технічного училища №24 та його реорганізацію.

Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

З приводу підстав зміни прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 суд уже зазначав вище.

На думку суду, описка у написанні по батькові позивача в одній літері не спростовує відображених у даній довідці відомостей про період навчання позивача, що підлягає зарахуванню до її страхового стажу з 01 жовтня 1977 року по 17 липня 1978 року (з огляду на наказ про зарахування від 08 жовтня 1977 року №12-К та наказ про відрахування від 17 липня 1978 року №5-К).

Як видно з розрахунку стажу форми РС-право (а.с.12), відповідач 1 не зарахував до страхового стажу отримання допомоги з 26 березня 2009 року по 20 грудня 2009 року за даними трудової книжки.

Оцінюючи доводи позивача стосовно підстав зарахування до страхового стажу перебування ОСОБА_1 на обліку в центрі зайнятості з 26 березня 2009 року по 20 грудня 2009 року суд зазначає таке.

Абзацом третім частини першої статті 24 Закону №1058-VІ (в редакції на час розгляду заяви від 04 листопада 2024 року) встановлено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Як видно із записів трудової книжки, центром зайнятості 26 березня 2009 року розпочато виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до підпункту частини другої статті 22, частини другої статті 23 Закону України «Про загальнодержавне соціальне страхування на випадок безробіття»; виплату допомоги припинено 20 грудня 2009 року (а.с.9).

Суд зазначає, що крім записів у трудовій книжці колгоспника, яку відповідач 1 не взяв до уваги через недоліки в заповненні титульного аркуша, відомості про виплату допомоги по безробіттю відображені в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5), відповідно до яких тривалість стажу у 2009 році (страхувальник Ковельський районний центр зайнятості, ідентифікаційний код 20123578) 8 місяців 25 днів (а.с.15).

Таким чином, з огляду на встановлені обставини суд констатує, що рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 04 листопада 2024 року №49 в частині незарахування спірних періодів: навчання з 01 жовтня 1977 року по 17 липня 1978 року; роботи з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року, з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року, з 01 травня 2001 року по 31 грудня 2001 року; отримання допомоги по безробіттю з 26 березня 2009 року по 20 грудня 2009 року до страхового стажу позивача є протиправним та підлягає скасуванню, а вказаний період з урахуванням висновків суду належить зарахувати до страхового стажу.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи, навчання, отримання допомоги по безробіттю, то суд враховує, що положення Порядку №22-1 зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за №339/35961), передбачають застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії.

Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за результатами розгляду її заяви рішенням від 04 листопада 2024 року №49, яке було прийняте ГУ ПФУ в Донецькій області відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 за принципом екстериторіальності.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Отже, належним відповідачем у спірних правовідносинах є ГУ ПФУ в Донецькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву позивача про призначення пенсії від 29 жовтня 2024 року та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для задоволення щодо нього позовних вимог. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як орган, який здійснюватиме виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (після її призначення).

Окремо необхідно зазначити, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною другою статті 9 КАС України установлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України визначено повноваження суду прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 вересня 2019 року у справі №818/985/18.

Також у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15 Верховний Суд вказав, що суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку із чим відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію.

За обставин цієї справи, з урахуванням наведених норм чинного законодавства України, а також приписів частини другої статті 9, пункту 10 частини другої статті 245 КАС України позов належить задовольнити частково у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 04 листопада 2024 року №49 та зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 жовтня 2024 року та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року (у 1979, 1980 роках повністю, а у 1978, 1981 роках за фактичною тривалістю згідно з довідкою від 23 вересня 2021 року №65), з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року та з 01 травня 2001 року по 31 грудня 2001 року повністю, період навчання з 01 жовтня 1977 року по 17 липня 1978 року та період отримання допомоги по безробіттю з 26 березня 2009 року по 20 грудня 2009 року, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією від 24 квітня 2025 року (а.с.4), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.34).

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то на користь позивача необхідно стягнути 484,48 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи 13486010), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04 листопада 2024 року №49.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 жовтня 2024 року про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 15 жовтня 1978 року по 20 січня 1981 року (у 1979, 1980 роках повністю, а у 1978, 1981 роках за фактичною тривалістю згідно з довідкою від 23 вересня 2021 року №65), з 14 квітня 1981 року по 01 травня 2001 року та з 01 травня 2001 року по 31 грудня 2001 року повністю, період навчання з 01 жовтня 1977 року по 17 липня 1978 року та період отримання допомоги по безробіттю з 26 березня 2009 року по 20 грудня 2009 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати у сумі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири грн 48 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк