Справа № 320/24274/25
Суддя: Шевцова Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

01 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 320/24274/25

провадження № 11-318 заі 25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Шевцової Н. В.,

суддів Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Дашутіна І. В., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Ступак О. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.,

розглянула в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Великої Палати Верховного Суду Ступак Ольги В`ячеславівни від участі в розгляді справи №320/24274/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Вищої ради правосуддя, в якій просив:

- визнати бездіяльність Вищої ради правосуддя під час розгляду скарги №Ш-914/0/7-25 від 11 березня 2025 року протиправною;

- зобов`язати Вищу раду правосуддя відкрити дисциплінарне провадження відносно судді Київського апеляційного суду ОСОБА_2 за навмисне зволікання та несвоєчасне надання судового рішення у справі №11-сс/824/5851/2024 від 24 вересня 2024 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року адміністративний позов № 320/24274/25 передано за підсудністю до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у цій справі.

Не погодившись із цією ухвалою, 18 серпня 2025 року позивач подав апеляційну скаргу до Великої Палати Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 04 вересня 2025 року відкрила апеляційне провадження в цій справі, а ухвалою 18 вересня 2025 року призначила справу № 320/24274/25 до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи на 02 жовтня 2025 року в приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

26 вересня 2025 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Ступак О. В., на обґрунтування якої він зазначив, що суддя Ступак О. В. є членом ревізійної комісії ГО ТІЗ «Десенка», брала участь у голосуваннях, спрямованих проти інтересів родини ОСОБА_1 та підписувала документи, що прикривали діяльність організації. За таких обставин існують підстави в її неупередженості, що зумовлює необхідність відводу.

Перевіривши доводи, наведені ОСОБА_1 на обґрунтування заяви про відвід судді, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частиною сьомою статті 40 КАС України визначено, що питання про відвід судді Великої Палати не підлягає передачі на розгляд іншому судді та розглядається Великою Палатою.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Велика Палата Верховного Суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції є судом, установленим законом, для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 у цій справі.

Відповідно до статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції вимагає, щоб суд у межах своїх повноважень був неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає змісту нормативної конструкції «неупередженість (безсторонність) судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці ЄСПЛ.

За усталеною практикою ЄСПЛ, обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції слід встановлювати згідно з:

а) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що наявність упередженості суду (суддів) повинна визначатися окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

б) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можна поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості заявник повинен довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних складових неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про особисте переконання та поведінку конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Як указано в Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та соціальної ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Практика ЄСПЛ свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) потрібно визначити окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікаллеф проти Мальти»).

У рішенні ЄСПЛ від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Проте з доводів та меж перегляду в цій справі не простежується жодної залежності чи взаємозв`язку, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість чи необ`єктивність судді Великої Палати Верховного Суду Ступак О. В. стосовно позивача, її зацікавленість у певному рішенні в цій справі чи про необ`єктивне ставлення до сторін у справі, ОСОБА_1 не навів, а суд не встановив.

Проаналізувавши наведені в поданій заяві про відвід судді доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зазначена заява не містить посилань на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями унеможливлюють участь судді Ступак О. В. у розгляді цієї справи відповідно до статті 36 КАС України.

Оскільки причин для висновку про наявність визначених статтею 36 КАС України та інших підстав для відводу судді Великої Палати Верховного Суду Ступак О. В. немає, відповідна заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 36, 40, 241, 248 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Великої Палати Верховного Суду Ступак Ольги В`ячеславівни від участі в розгляді справи №320/24274/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Шевцова

Судді: О. Л. Булейко І. А. Воробйова О. А. Губська І. В. Дашутін А. А. Ємець Л. Ю. Кишакевич В. В. Король О. В. КривендаМ. В. Мазур К. М. Пільков С. О. Погрібний Н. С. Стефанів О. В. Ступак О. С. Ткачук В. Ю. Уркевич