Справа № 420/32832/24
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/32832/24

Суддя першої інстанції: Самойлюк Г.П.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 02.04.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

21.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної установи (надалі -ДУ) «Дар`ївська виправна колонія (№10)» про визнати протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати їй додаткової винагороди у розмірі 30000грн., яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 17.10.2022;

зобов`язання прийняти наказ про виплату, здійснити нарахування та виплату їй додаткової винагороди у розмірі 30000грн. щомісячно, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового i начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 17.10.2022;

визнати протиправною бездіяльність щодо здійснення нарахування та виплати їй допомоги для оздоровлення за 2022 рік;

зобов`язання нарахувати та виплатити їй допомогу для оздоровлення за 2022 рік;

зобов`язання виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2023 по 01.08.2023, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 16.04.2016 по 31.01.2023 позивачка проходила службу у ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)», та у період з 24.02.2022 по 17.10.2022 відповідачем не було здійснено нарахування та виплату їй додаткової грошової винагороди, визначеної Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 у розмірі 30000грн. щомісячно, а також допомогу для оздоровлення за 2022 рік. З урахуванням наведеного, оскільки при звільненні позивачки з нею не було здійснено повний розрахунок належних їй сум (додаткову винагороду та грошову допомогу на оздоровлення), позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2023 (наступний день після звільнення) по 01.08.2023, з урахуванням ст.117 КЗпП України (виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців). При цьому, для обрахунку середньоденної заробітної плати підлягають врахуванню фактично відпрацьовані місяці: березень, квітень 2022.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди з 24.02.2022 по 13.05.2022 у розмірі 30000грн. щомісячно; зобов`язано ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду з 24.02.2022 по 13.05.2022 у розмірі 30000грн. щомісячно; визнано протиправною бездіяльність ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення за 2022 рік; зобов`язано ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу для оздоровлення за 2022 рік; визнано протиправною бездіяльність ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2023 по 01.08.2023; зобов`язано ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2023 по 01.08.2023, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що з 24.02.2022 по 13.05.2022 позивачка набула право на отримання додаткової щомісячної винагороди у розмірі 30000грн., встановленої постановою №168 (у редакції від 22.03.2022), - у зв`язку з несенням служби в установі, що розташована в межах адміністративно-територіальної одиниці, на території якої надавалася допомога в рамках Програми «єПідтримка» (Херсонська область). Обґрунтовуючи свої висновки, суд зауважив, що Постанова №168 в редакції від 22.03.2022 (установлено, що особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000грн. щомісячно) не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, а посилання відповідача на відсутність наказів командирів (начальників) щодо виплати цієї винагороди свідчить лише про допущення протиправної бездіяльності, а не про відсутність права у позивачки на таку винагороду. Разом з тим, у задоволенні позовних вимог щодо виплати додаткової винагороди, починаючи з 14.05.2022 по 17.10.2022 суд першої інстанції відмовив, оскільки у зазначений період установа відповідача перебувала у простої. Також, суд першої інстанції вважав, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині щодо виплати позивачці грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік. В контексті зазначеного, суд звернув увагу на те, що відповідно до абз.1 п.2 глави 14 розділу II Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом МЮУ від 28.03.2018 №925/5 (зі змінами) визначено, що виплата допомоги для оздоровлення особам рядового і начальницького складу здійснюється на підставі наказу органу або установи, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу І цього Порядку. Тобто, жодної вимоги про написання рапорту особою рядового і начальницького складу для отримання одноразової грошової допомоги на оздоровлення не передбачено, чим спростував доводи відповідача щодо неподання позивачкою доказів подання рапорту про виплату їй допомоги. Окрім того, враховуючи, що день звільнення позивачки зі служби, відповідачем не проведеного належного з нею розрахунку, зокрема, не виплачено додаткову щомісячну грошову винагороду у розмірі 30000грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік, суд першої інстанції вважав, що остання має правові підстави на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.02.2023 (день звільнення та граничний строк виплати всіх сум 31.01.2023) до 01.08.2023 (з урахуванням встановленого 6-ти місячного обмеження виплати). При цьому, суд не визначив суму середнього заробітку, з огляду на відсутність в матеріалах справи довідки про середньоденну заробітну плату, однак, зазначив, що при розрахунку середнього заробітку підлягають застосуванню розміри грошового забезпечення позивачки за два місяці, які передували не тільки звільненню, але й простою державної установи.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про право позивачка на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000грн. щомісячно з 24.02.2022 до 13.05.2022, оскільки така виплата здійснюється у випадку коли особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби несли службу в органах і установах зазначеної служби, а позивачкою не надано доказів виконання нею у спірний період посадових обов`язків за місцем служби у період окупації території Херсонської області та м.Херсон (несення служби у вигляді чергувань, нарядів, тощо). Крім того, апелянт зауважує, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється лише на підставі наказів командирів (начальників), в свою чергу накази про виплату (призначення) позивачці додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168, відсутні. Стосовно протиправної бездіяльності щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, відповідач вказує на те, що для отримання такої допомоги, особа має звернутись з відповідним рапортом, який погоджується фінансовою службою та установою, за результатом чого приймається наказ. Знову ж таки, позивачка не надала до суду відповідних доказів (рапорт про виплату, наказ про виплату), так само як і не надала доказів того, що вона її не отримувала. Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції, при вирішенні позивних вимог в частині стягнення середнього заробітку, помилково посилався на Постанову КМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100, оскільки дія даної постанови не поширюється на військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та при розрахунку слід користуватися Порядком, затвердженим наказом МЮУ №925/5 від 28.03.2018. Доводи апеляційної скарги відповідач узагальнює тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки перебуванню установи на тимчасово окупованій території України, відсутності доступу в певний період до особових справ персоналу установи, первинної фінансової документації та будь-якої іншої, а також факту викрадання основних матеріальних цінностей та документації стосовно чого відкрито кримінальне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 16.04.2019 до 30.01.2023 проходила службу у Державній кримінально-виконавчій службі України та відповідно до наказу ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» від 30.01.2023 №7/ОС звільнена з посади (у зв`язку зі скороченням штатів). /а.с.29, 92/

Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, позивачка, зокрема, весь звітний 2022 рік, перебувала у трудових відносинах з ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» та отримувала фактичний заробіток. /а.с.33-34/

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 13.05.2022 №1951/5 «Про оголошення простою установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та медичних реабілітаційних центрів, які тимчасово знаходяться на непідконтрольній Україні території» з 14.05.2022 оголошено простій для установ, зокрема, ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)». /а.с.37/

Позивачка, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати їй додаткової винагороди у розмірі 30000грн. за період з 24.02.2022 до 17.10.2022, допомоги для оздоровлення за 2022 рік та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2023 до 01.08.2023, звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.11 Кримінально-виконавчого кодексу України органами виконання покарань є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, його територіальні органи управління, уповноважені органи з питань пробації.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до обставин даної справи, позивачка у період, зокрема, з 24.02.2022 до 31.01.2023 проходила службу на посаді рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби у ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)». З 14.05.2022 установа перебувала у простої згідно наказу Міністерства юстиції України від 13.05.2022 №1951/5.

28.02.2022 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №168 (надалі Постанова №168), п.1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з п.5 Постанови №168 вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 №350 «Про внесення зміни до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168» (надалі - Постанова №350) внесено зміни шляхом доповнення абзацу першого після слів «та поліцейським» доповнено словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка»».

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168» (надалі - Постанова №793) в абзаці першому пункту 1 Постанови №168 слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

З викладеного вбачається, що Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. щомісячно, зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Відповідно до Переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204-р, Програма «єПідтримка» поширюється на Херсонську область.

Так, одним із спірних питань в даній справі, є встановлення наявності/відсутності у позивачки права на отримання додаткової винагороди, визначеною Постановою КМУ №168 (у редакції від 22.03.2022) у розмірі 30000грн. щомісячно.

Верховним Судом у постанові від 02.11.2023 у справі №160/11851/22 сформовано висновок щодо застосування п.1 Постанови №168 в аспекті доводів касаційної скарги, яку надалі підтримано Верховним Судом й в інших справах за подібних обставин, зокрема у постановах Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №200/297/23, від 25.01.2024 у справі №520/8343/22, від 21.03.2024 у справі №160/12980/22, від 28.03.2024 у справі №480/1364/23, від 25.04.2024 у справі №160/10532/22, від 25.07.2024 у справі №400/1895/23, від 24.10.2024 у справі №200/5154/22, від 29.10.2024 у справі №160/4039/23, від 31.10.2024 у справі №200/4975/22.

За позицією Верховного Суду поняття «несення служби», яке зазначено у п.1 Постанови №168, тотожні поняттю «проходження служби». Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання, проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть. При цьому, Суд зауважив, що положення п.1 Постанови №168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо. Тобто, Постанова №168 (у редакції від 22.03.2022) не ставить у залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану.

У справі №200/297/23 Верховний Суд констатував безпідставність доводів ДУ «Центр пробації» про те, що за відсутності відповідних наказів командирів (начальників), на підставі яких здійснюється виплата додаткової винагороди, передбаченої п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168, відсутні і підстави для нарахування та виплати такої винагороди, позаяк, вказане свідчить лише про допущення протиправної бездіяльності, а не про відсутність права у позивача на таку винагороду.

Таким чином, застосовуючи сформований у подібних правовідносинах Верховним Судом підхід щодо застосування положень п.1 Постанови №168, колегія суддів вважає, що на період дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несли службу в органах і установах зазначеної Служби, зокрема, позивачці, яка несла службу в ДУ «Північна виправна колонія (№10)», що розташовувалась на території Херсонської області, повинна була виплачуватись додаткова винагорода в розмірі 30000грн. як щомісячний додатковий вид грошового забезпечення у період з 24.02.2022 до 13.05.2022 (до введення простою) включно за несення служби в органах і установах, що розташовані в межах адміністративно-територіальної одиниці, на території якої надавалася допомога в рамках Програми «єПідтримка».

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що відповідач, не здійснюючи нарахування і виплату позивачці щомісячної додаткової винагороди у розмірі 30000грн. у відповідності до Постанови №168, допустив протиправну бездіяльність.

Водночас, відповідно до п.п.1, 2 розділу ІІ глави 14 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5 (в редакції наказу №1466/5 від 14.05.2019), особам рядового і начальницького складу один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Виплата допомоги для оздоровлення особам рядового і начальницького складу здійснюється на підставі наказу органу або установи, а начальникам цих органів або установ - наказу відповідного органу управління вищого рівня згідно з рапортами цих осіб з урахуванням пункту 24 розділу I цього Порядку.

Зазначені рапорти попередньо погоджуються фінансовою службою відповідного органу або установи.

Наказом Міністерства юстиції України №3226/5 від 13.09.2021 до Порядку №925/5 внесено зміни та в абзацах перших пунктів 2 глав 14, 15 слова «наказу відповідного органу управління вищого рівня згідно з рапортами цих осіб з урахуванням пункту» замінено словами «згідно із пунктом».

Таким чином, п.2 розділу ІІ глави 14 Порядку №925/5 (в редакції наказу №3226/5 від 13.09.2021 та чинній у період спірних правовідносин) визначає, що виплата допомоги для оздоровлення особам рядового і начальницького складу здійснюється на підставі наказу органу або установи, а начальникам цих органів або установ - згідно із пунктом 24 розділу I цього Порядку.

У п.24 розділу ІІ глави 14 Порядку №925/5 (в редакції наказу №3226/5 від 13.09.2021 та чинній у період спірних правовідносин) передбачено, що встановлення надбавок, доплат, підвищень посадових окладів, преміювання та надання допомог для оздоровлення, матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань особам начальницького складу, які перебувають на посадах (виконують обов`язки) керівників та їх заступників Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, начальників установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, а також установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, здійснюється за погодженням із Державним секретарем Міністерства юстиції України у порядку, встановленому Міністерством юстиції України, на підставі наказів відповідних органів та установ.

Таким чином, виплата допомоги для оздоровлення особам рядового і начальницького складу органу або установи Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється на підставі наказу органу або установи. При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, жодної вимоги про написання рапорту особою рядового і начальницького складу для отримання одноразової грошової допомоги на оздоровлення вище приведеними правовими нормами не передбачено, чим спростовуються доводи апеляційної скарг в цій частині.

Разом з тим, відповідно до положення ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, дійшов висновку, що вказані поняття є рівнозначними. Рівнозначність цих понять обумовлена наявністю у сторін прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків та врегульоване спеціальними законами: зокрема Законом України «Про оплату праці», Кодексом законів про працю України, а також іншими підзаконними нормативними актами (постанова Верховного Суду від 07.02.2022 року у справі №420/7697/21).

Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому визначені статтею 116 цього Кодексу, працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактично розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Колегія суддів, посилаючись на ч.1 ст.47 КЗпП України зазначає, що вказана правова норма встановлює обов`язок для роботодавця в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу та не передбачає додаткового звернення за виплатою такого розрахунку.

Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 Кодексу законів про працю України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звільнена з установи відповідача 31.01.2023. Разом з тим, як встановлено попередньо, на час звільнення позивачки зі служби, відповідачем не проведено з нею повного розрахунку, зокрема, не виплачено додаткову винагороду відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 №168 та допомогу на оздоровлення за 2022 рік.

Отже, у позивачки наявне право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.02.2023 (наступний день після звільнення) по 01.08.2023 (6 місяців з моменту звільнення), про що вірно вказав і суд першої інстанції.

При цьому, визначаючи розмір середнього заробітку, що належить сплатити позивачу за весь час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, згідно п.8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ст.34 КЗпП України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Водночас, відповідно до абз.7 п.2 розділу ІІ Порядку №100 час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.

Таким чином, при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають застосуванню розміри грошового забезпечення позивачки за два місяці, які передували не тільки звільненню, але й простою державної установи, тобто за березень, квітень 2022 року.

Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, заробітна плата без врахування військового збору у березні 2022 склала 6791,18грн., у квітні 2022 10632,09грн. /а.с.33-34/

Середньоденний розмір заробітної плати позивачки становить 285,63грн. (6791,18грн.+10632,09грн.)/61день).

Отже, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за затримку остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 становить 52841,55грн. (285,63грн.х183 дні).

На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 13.05.2022 у відповідності до Постанови КМУ від 28.02.2022 №168, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні позивачки за період з 01.02.2023 по 01.08.2023, однак не визначив розмір середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню у відповідності до ст.317 КАС України.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року скасувати в частині зобов`язання Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2023 року по 01 серпня 2023 року, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100.

Ухвалити у цій частині постанову, якою стягнути з Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2023 року по 01 серпня 2023 року у розмірі 52841(п`ятдесят дві тисячі вісімсот сорок одна) грн. 55коп.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Державну установу «Дар`ївська виправна колонія (№10)».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.А. Шевчук О.В. Яковлєв