Справа № 420/14227/25
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якої діє адвокат Дзісь Андрій Романович, звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі третя особа), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27.11.2024 №63 щодо відмови у призначенні пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період навчання з 01.09.1982 по 25.06.1986 та 30.08.2002 по 27.06.2003, період догляду за дитиною з 01.01.1992 по 05.08.1993 та періоди роботи з 01.06.1981 по 17.07.1981, з 17.11.2005 по 18.01.2006, з 01.04.2006 по 09.05.2006, з 01.09.2008 по 31.10.2010, з 01.11.2010 по 29.08.2011, 11.10.2017 по 31.10.2021, з 03.11.2021 по 05.01.2022, з 17.11.2023 по 19.08.2024, зарахувати до страхового стажу період роботи 15.05.1996 по 22.09.1997 та період роботи 03.09.1986 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі зарахувати у пільговому обчисленні та призначити пенсію, починаючи з 20.11.2025 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 20.11.2025 щодо призначення пенсії за вислугою років згідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». За принципом екстериторіальності рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27.11.2024 №63 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років. Рішенням було встановлено, що страховий стаж позивача становить 32 роки 07 місяців 12 днів, а спеціальний 16 років 09 місяців 06 днів.

Вважає прийняте рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 12.05.2025 провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.05.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 14.05.2025) до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27.11.2024 №63 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику освіти з 20.11.2024;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу педагогічної роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років і загального страхового стажу період навчання з 01.09.1982 по 25.06.1986 та 30.08.2002 по 27.06.2003, період догляду за дитиною з 01.01.1992 по 05.08.1993 та з 02.12.1993 по 22.06.1995, періоди роботи з 01.06.1981 по 17.07.1981, з 01.07.1983 по 01.09.1983, з 15.05.1996 по 22.09.1997, з 07.11.2005 по 18.01.2006, з 01.04.2006 по 09.05.2006, з 01.09.2008 по 31.10.2010, з 01.11.2010 по 29.08.2011, 11.10.2017 по 31.10.2021, з 03.11.2021 по 05.01.2022, з 17.11.2023 по 18.08.2024, з 19.08.2024 по 19.11.2024, стаж 2 роки 1 місяць у пільговому обчисленні з кратністю один місяць за півтора за період роботи з 03.09.1986 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі та призначити, нарахувати і виплатити позивачу пенсію за вислугу років як працівнику освіти відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення, а саме: з 20.11.2024.

Ухвалою суду від 16.05.2025 прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог.

23.05.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній позов не визнає.

Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 № 909, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти незалежно від віку за наявності станом на 01.04.2015 - не менше 25 років спеціального стажу, на 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців та на 11.10.2017 - не менше 26 років 06 місяців.

Таким чином, право на пенсію за вислугу років мають особи після досягнення віку встановленого ст. 55 ЗУ №1788, та які станом на 11.10.2017 мають необхідний стаж роботи за спеціальністю не менше 26 років 06 місяців. Тобто, після 11.10.2017 не зараховується до спеціального стажу період роботи за спеціальністю, що дає право на пенсію за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27.11.2024 №63 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку відсутністю необхідного спеціального стажу. Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначенні Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (трудова книжка, диплом, документи про стаж), страховий стаж позивача складає 32 роки 07 місяців 12 днів. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 16 років 09 місяців 06 днів. Стаж роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років станом становить лише 16 років 09 місяців 06 днів , що є недостатнім для призначення пенсії позивачу за вислугу років.

Враховуючи, що у позивача недостатній спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. За таких обставин дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства України.

З огляду на викладене ГУ ПФУ в Одеській області просить відмовити у задоволенні позову.

При цьому, суд зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виступає третьою особою у справі і відповідно до ст. 165 КАС України свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову треті особи викладають у поясненнях щодо позову або відзиву.

26.05.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній позов не визнає.

Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії позивачка не має права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788, оскільки станом на 11.10.2017 її стаж був меншим, ніж 26 років 6 місяців. Спеціальний стаж роботи позивачки станом на 11.10.2017, який дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти становить 16 років 09 місяців 06 днів (при необхідних не менше 26 років 6 місяців). Враховуючи зазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років від 27.11.2024 відповідно до Закону № 1788 у зв`язку із відсутністю необхідного стажу, який дає право для призначення пенсії за вислугу років.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Позивачем та її представником 02.06.2025 подано відповідь на відзив.

Згідно із частиною 1 статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Подана позивачем та її представником відповідь на відзив судом не розглядається, оскільки згідно із частиною 3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою встановленого зразка про призначення пенсії та пакетом документів.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

На підставі заяви та наданих документів Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області 27.11.2025 прийнято рішення №63 в про відмову в призначенні пенсії.

Відповідно до рішення від 27.11.2025 №63 страховий стаж особи становить 32 роки 07 місяців 12 днів.

Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 16 років 09 місяців 06 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 02.01.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_1 01.06.1981, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991.

Право на призначення пенсії за вислугу років відсутнє.

Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії позивач звернулася до суду із цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні приписи законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 2 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно положень статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положеннями статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Проте, Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до яких пункт «е» вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Конституційний Суд України, приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.

Враховуючи викладене, з 04.06.2019 при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.

Отже, з 04.06.2019 при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

ГУ ПФУ в Львівській області, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії, виходило із того, що ОСОБА_1 станом на 11.10.2017 не має достатнього спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії.

При цьому відповідач протиправно застосував норми пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII у тій редакції, яка втратила чинність згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019.

Наведене саме по собі є достатньою підставою для визнання протиправним прийнятого ГУ ПФУ у Львівській області рішення від 27.11.2024 №63.

Також слід враховувати таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

03.10.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11.10.2017 розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно пункту 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:

«До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».

Враховуючи положення п. 2-1 та п. 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017.

Дані висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.07.2022 у справі № 440/1286/20.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку № 637).

Отже, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує його стаж роботи.

Як вбачається з рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 27.11.2024 №63, відповідач визначив, що стаж ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років становить 16 років 09 місяців 06 днів. Страховий стаж особи становить 32 роки 07 місяців 12 днів.

Позовна вимога про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу педагогічної роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років і загального страхового стажу період навчання з 01.09.1982 по 25.06.1986 та 30.08.2002 по 27.06.2003, період догляду за дитиною з 01.01.1992 по 05.08.1993 та з 02.12.1993 по 22.06.1995, періоди роботи з 01.06.1981 по 17.07.1981, з 01.07.1983 по 01.09.1983, з 15.05.1996 по 22.09.1997, з 07.11.2005 по 18.01.2006, з 01.04.2006 по 09.05.2006, з 01.09.2008 по 31.10.2010, з 01.11.2010 по 29.08.2011, 11.10.2017 по 31.10.2021, з 03.11.2021 по 05.01.2022, з 17.11.2023 по 18.08.2024, з 19.08.2024 по 19.11.2024, стаж 2 роки 1 місяць у пільговому обчисленні з кратністю один місяць за півтора за період роботи з 03.09.1986 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі суд відмовляє, оскільки оскаржуване рішення було прийнято у зв`язку з відсутність необхідністю стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Судом встановлено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 02.01.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_1 01.06.1981, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991.

При цьому, оскаржуване рішення не містить відомостей, які саме періоди роботи не зараховано до стажу роботу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, а відтак суд позбавлений можливості самостійно визначати періоди роботи, які не зараховані відповідачем до спеціального стажу.

Щодо вимоги позивача про зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1982 по 25.06.1986 та 30.08.2002 по 27.06.2003, періоду догляду за дитиною з 01.01.1992 по 05.08.1993 та з 02.12.1993 по 22.06.1995, періодів роботи з 01.06.1981 по 17.07.1981, з 01.07.1983 по 01.09.1983, з 15.05.1996 по 22.09.1997, з 07.11.2005 по 18.01.2006, з 01.04.2006 по 09.05.2006, з 01.09.2008 по 31.10.2010, з 01.11.2010 по 29.08.2011, 11.10.2017 по 31.10.2021, з 03.11.2021 по 05.01.2022, з 17.11.2023 по 18.08.2024, з 19.08.2024 по 19.11.2024, стажу 2 роки 1 місяць у пільговому обчисленні з кратністю один місяць за півтора за період роботи з 03.09.1986 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі суд зазначає, що незарахування вказаних періодів не було підставою для прийняття спірного рішення про відмову у призначенні пенсії, а відтак відсутні підстави для зарахування вказаних період до страхового стажу.

До страхованого стажу відповідно до оскаржуваного рішення не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 02.01.1992, однак позивач позовну вимогу щодо зарахування періоду роботи з 01.01.1992 по 02.01.1992 не заявляє.

З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 27.11.2024 №63.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити, нарахувати і виплатити позивачу пенсію за вислугу років як працівнику освіти відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення, а саме: з 20.11.2024, суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вищевказана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки вказані повноваження відносяться виключно до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Поряд з цим, відповідно до п.1.1 розділу І Порядку №22-1, серед інших заяв, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з п. 4.10. Порядку № 22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, заява про призначення пенсії подається особою до територіального органу Пенсійного фонду України (органу, що призначає пенсію), після сканування якої та сканування копій доданих до неї документів (формування електронної пенсійної справи), за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Отже, заява про призначення пенсії може бути розглянута як територіальним органом Пенсійного фонду, до якого заява була подана, так і іншим територіальним органом Пенсійного фонду.

А вже після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, приходить до висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20.11.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з врахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Враховуючи те, що відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 27.11.2024 №63.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 20.11.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з врахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний