Справа № 303/6280/25
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 303/6280/25 пров. № А/857/35870/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Вербінець Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Волинської Вікторії Іванівни на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2025 року, ухвалене суддею Кость В.В. у м. Мукачево Закарпатської області у справі №303/6280/25 за адміністративним позовом НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) звернувся до суду про продовження строку затримання особи без громадянства - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2025 року позов задоволено частково.

Продовжено строк затримання особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців, а саме до 18.02.2026 (включно). В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник відповідача адвокат Волинська Вікторія Іванівна оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Згідно доводів апеляційної скарги, відповідач з часу затримання вказував на те, що він не мав наміру незаконного перетину кордону, надавав позивачу всю необхідну інформацію про себе, біографію, інформацію про засудження та відбуття покарання. Однак, протягом 6-місячного строку позивач навіть не з`ясував питання належності до громадянства України відповідача, не з`ясовував питання можливості звернення відповідача в процедуру визнання особою без громадянства (яка передбачена ст.6-1 Закону України Про визнання іноземцем та особою без громадянства, Порядком розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженим постановою КМУ від 24.03.2021 року №317).

Зауважує, що суд першої інстанції не врахував та не надав правової оцінки постанові Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 квітня 2025 року по справі №307/963/25, якою провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Таким чином, факт спроби перетину державного кордону відповідачем не доведено, відповідно у позивача відсутні повноваження на прийняття та реалізацію рішення про примусове видворення відповідно до п.15-2 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», яка передбачає таке право тільки у випадку спроби незаконного перетину кордону

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та його представника в режимі відеоконференції, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції достовірно встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був виявлений 24.02.2025 прикордонним нарядом «Контрольний пост» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 279 прикордонного знаку, на околиці населеного пункту Грушово (територія Тересвянської селищної громади Тячівського району Закарпатської області), на відстані 400 метрів до державного кордону України, в межах прикордонної смуги, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

За вказаних вище обставин, було виявлено та затримано особу, яка назвалась особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем м. Бендери, Республіка Молдова.

Згідно доводів позивача, такими своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. Надалі, відповідача було затримано в адміністративному порядку, з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. В ході з`ясування обставин встановлено, що ОСОБА_1 народився у м. Бендери Республіка Молдова. У липні 1999 року разом із мамою прибув в Україну і з того часу її територію не покидав. Проживав в м. Одеса. Адреси постійного місця проживання не має, житло винаймав.

В період з 16.03.2017 до 15.02.2024 на підставі вироків Червонозавдського районного суду м. Харкова від 23.05.2017 у справі № 646/2428/17 за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2017 року у справі №645/3309/17 за ч. 2 ст. 185 КК України, відповідач відбував покарання в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)» про, що відповідно до пункту 7 розділу V Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 року № 847/5, був документований довідкою про звільнення серії ХАР №01022 (форма «Б») від 15.02.2024 року, згідно із записами в якій, в графі громадянство особи зазначено «без громадянства». Зазначена довідка видається особі, яка звільняється з місць відбування покарань і є документом, який засвідчує особу у випадку її звернення до відповідних компетентних органів для отримання паспортного документу, якщо такий у особи відсутній. Зазначені дії особа зобов`язана вчинити у найкоротші терміни після звільнення (протягом місяця). Однак, відповідачем такі дії вчинені не були.

У базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», інформація про перетинання державного кордону України відповідачем відсутня.

Також встановлено відсутність інформації в Єдиному державному демографічному реєстрі щодо наявності у відповідача законних підстав для перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також щодо документування останнього посвідкою на постійне або тимчасове проживання в Україні, посвідченням біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту в Україні або якій надано тимчасовий захист в Україні.

Таким чином, відповідач в порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, а також без документів, які б посвідчували його особу та давали право на виїзд з України встановленим законодавством порядком.

27.02.2025 начальником НОМЕР_1 прикордонного загону полковником ОСОБА_2 було прийнято рішення про примусове видворення відповідача за межі території України.

У відповідності до вимог пункту 1 частини першої статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, ІНФОРМАЦІЯ_4 до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області було подано позовну заяву про застосування судом до відповідача такого заходу, як затримання його з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.02.2025 (справа № 303/1437/25, провадження №2-а/З03/22/25) ухвалено затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців, до 24.08.2025 (включно).

25.03.2025 відповідача було поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України (далі - Волинський ПТПІ), розташованого за адресою: вул. Перемоги, 27, с. Журавичі, Ківерцівський р-н, Волинська обл., 45213, де особа наразі утримується.

На адресу Посольства Республіки Молдова в Україні направлено листи з проханням підтвердити або спростувати факт належності відповідача до громадянства Республіки Молдова, та повідомити чи документувалась дана особа паспортними документами Республіки Молдова з наданням, у разі можливості, їхніх копій (від 25.02.2025 № 02.1/3589-25-Вих, від 03.07.2025 № 02.1/12053-25- Вих).

В рамках перевірки особи на предмет перебування її у міжнародному або міждержавному розшуку було направлено лист на адресу Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України від 25.02.2025 № 02.1/3590-25-Вих.

Згідно з даними інформації, що надійшла з Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва Національної поліції України (листи від 26.02.2025 № 5015/23/18- 2025 та № ІР/2239/25/Р03/5011), станом на 26.02.2025 особа з анкетними даними ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обліками Національної поліції України та Генерального секретаріату МОКП - Інтерпол не значиться.

На адресу Головних управлінь Національної поліції в Закарпатській, Харківській та Одеській областях (далі - ГУНП в Закарпатській, Харківській та Одеській областях) було направлено лист від 25.02.2025 № 02.1/3576-25-Вих з проханням щодо перевірки відповідача на предмет перебування його в обліках осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, суду чи ухиляються від відбуття кримінальних покарань, а також у разі наявності відомостей (документів), на підставі яких можна було б встановити (ідентифікувати) особу відповідача, щодо їх направлення на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З листа ГУ НП в Одеській області від 27.02.2025 № 8272-2025 вбачається, що відповідно до відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань та бази ІТС ШПНП, громадянин ОСОБА_4 , як правопорушник у кримінальних провадженнях, досудове розслідування яких здійснюється органами досудового розслідування ГУНП в Одеській області, а також, як особа, що перебуває у розшуку за слідством або судом, не значиться; відомостями (документами), на підставі яких можливо ідентифікувати особу відповідача, ГУНП в Одеській області не володіє.

Поряд з тим, було направлено лист на адресу Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 25.02.2025 №02.1/3596-25-Вих з проханням підтвердити/спростувати приналежність відповідача до громадянства України, а у випадку встановлення того факту, що вказана особа не є громадянином України, перевірити його за наявними базами даних (обліками) на предмет звернення, у порядку, передбаченому законодавством України, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особою без громадянства чи наявності інших підстав для законного перебування на території України.

З листа Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України (далі - ДМС) від 05.03.2025 № 8.5- 380 8.5.1-25 стало відомо, що територіальними органами ДМС (крім ГУДМС в АР Крим, УДМС в місті Севастополь та окремих територіальних підрозділів ГУ ДМС з Донецькій області та УДМС в Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження і територій, де ведуться активні бойові дії) за результатами перевірки встановлено, що особа з ідентифікаційними даними МЕДВЕЦКИЙ МЕДВЕЦЬКИЙ) Денис Сергійович, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також з питань громадянства України не зверталася; за іншими обліками ДМС також не значиться.

Також, на адресу Червонозаводського та Фрунзенського районних судів м. Харкова, а також державну установу «Холодногірська виправна колонія (№ 18)» було направлено листи (від 25.02.2025 № 02.1/3591-25-Вих, № 02.1/3588-25-Вих та № 02.1/3593-25- Вих відповідно), з проханням надати, у разі наявності, відомості (копії документів), на підставі яких можна ідентифікувати особу відповідача.

Відповідно до інформації, що надійшла з державної установи «Холодногірська виправна колонія (№ 18)», громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно відбував покарання в даній установі та був звільнений 15.02.2024 за відбуття строку покарання. При звільненні йому була видана довідка про звільнення ХАР 01022. Однак, в особовій справі відсутня копія паспорту чи іншого документу, що посвідчує особу громадянина ОСОБА_5 .

В рамках взаємодії було направлено лист на адресу НОМЕР_3 прикордонного загону з проханням, використовуючи можливості консультаційного пункту «Паланка», звернутись до молдавської Сторони щодо перевірки відповідача за наявними обліками правоохоронних, органів Республіки Молдова (лист від 03.03.2025 № 02.1/4053-25-Вих).

За інформацією, що надійшла від представників консультаційного пункту «Паланка» Республіки Молдова (додаток до листа НОМЕР_3 прикордонного загону від 05.03.2025 №02.28/5406-25-Вих), відповідно з національними базами Республіки Молдова громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є громадянином Республіки Молдова. Згідно з даними виписки з Агентства державних послуг Республіки Молдова МЕДВЕЦКИЙ Денис народився в м. Бендери, але громадянства Республіки Молдова не має. Разом з тим, за інформацією Інспекторату поліції Бендер Головного інспекторату поліції Республіки Молдова громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває в розшуку (у рамках кримінальної справи № від 08.05.2014, розшукова справа № 201505003 від 22.01.2015, запобіжний захід - затримання особи для оголошення обвинувачення).

ІНФОРМАЦІЯ_4 на адресу Посольства Республіки Молдова в Україні повторно було направлено лист з проханням у сприянні в заходах щодо ідентифікації та документування особи відповідача, в зв`язку з неотриманням відповіді на попередній запит від 25.02.2025 № 02.1/3589-25-Вих (від 03.07.2025 № 02.1/12053-25-Вих). Офіційної відповіді від Посольства Республіки Молдова в Україні на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 не надходило.

Адміністрацією Державної прикордонної служби України направлено лист на адресу Міністерства закордонних справ України з проханням ініціювати звернення Посольства України в Республіці Молдова до Міністерства закордонних справ та Бюро політик по реінтеграції Уряду Республіки Молдова щодо урегулювання питання документування проїзними документами мешканців Придністровського регіону Республіки Молдова консульськими установами Республіки Молдова в Україні задля можливості їх подальшого повернення з України (лист від 28.07.2025 № 02.1/58650-25-Вих).

Неможливість реалізації рішення суду у встановлений строк слугувало підставою для звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) з позовом до суду про продовження строку затримання ОСОБА_5 на строк шість місяців, а саме до 24.02.2026.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що саме неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи є обставиною за якої неможливо ідентифікувати іноземця, що є підставою для продовження строку затримання відповідно до частини одинадцятої ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI) відповідно до частини 3 статті 3 якого іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або

Статтею 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які особи без громадянства затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначено Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №353/271/150 від 23 квітня 2012 року, (далі - Інструкція) згідно з положеннями пункту 6 розділу ІІІ "Порядок дій посадових осіб органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ під час ініціювання рішень щодо примусового видворення іноземців за межі України" строк затримання іноземців, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше ніж до вісімнадцяти місяців.

Відповідно до частини 11 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (частина 12 статті 289 КАС України).

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

Європейський суд з прав людини, судова практики якого підлягає застосуванню як джерело права, у справі "Ливада проти України" (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

У пункті 103 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява №26629/95, пункт 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява №36760/06, пункт 143, ЄСПЛ 2012).

Європейський суд з прав людини у справі "Амюр проти Франції" (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі "Дугуз проти Греції" (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до пункту 113 рішення ЄСПЛ у справі "Чахал проти Великої Британії", будь-яке позбавлення волі відповідно до §1 (f) ст.5 конвенції буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до §1 (f) ст.5 конвенції (рішення у справах "Куїн проти Франції", "Коломпар проти Бельгії").

З огляду на вище викладене, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Норма ч.12 ст.289 КАС України покладає на позивача обов`язок зазначити у позовній заяві про продовження строку затримання дії або заходи, які вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця чи особи без громадянства, для забезпечення виконання рішення про примусове видворення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи. При цьому, на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Так, позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку визначеного частиною дванадцятою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України 18.08.2025, при цьому строк затримання відповідача закінчується 24.08.2025.

На даний час відповідач перебуває на території України незаконно, оскільки у нього відсутні будь-які документи, які надають йому право на перетин державного кордону, що в свою чергу робить неможливим для відповідача самостійно залишити територію України.

Саме неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи є обставиною, за якої неможливо ідентифікувати іноземця, що є підставою для продовження строку затримання відповідно до частини одинадцятої ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем неодноразово вживались заходи щодо належної ідентифікації відповідача, однак, на час розгляду справи не отримано такої інформації.

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи те, що чинним законодавством наведено перелік підстав про продовження строку утримання іноземців та осіб без громадянства, серед яких визначено неможливість забезпечити примусове видворення на виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи постанову, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 195, 242, 289, 271, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Волинської Вікторії Іванівни залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2025 року у справі №303/6280/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 06.10.25