Справа № 160/693/25
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/693/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Одеської митниці

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 року

в адміністративній справі №160/693/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» до відповідача Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "АТБ-маркет", звернулася 10.01.2025 року через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Одеської митниці, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000537/2 від 25.10.2024 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2024/001098 від 25.10.2024 року.

Просив також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач належним чином не обґрунтував підстави витребування у позивача додаткових документів. Не вказав на розбіжності або ознаки підробки у наданих декларантом документах або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, при цьому позивачем було надано всі документи відповідно до вимог ч.2 ст. 53 МК України, тому твердження відповідача про відсутність відомостей на підтвердження митної вартості, а також ненадання документів є необґрунтованим, а визначена позивачем вартість товару за першим методом є вірним та не спростована відповідачем. Вважає, що при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів». Таким чином, лише зазначення у рішенні № UA500500/2024/000537/2 від 25.10.2024 року про відсутність інформації щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, про відсутність інформації щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів не є належним обґрунтуванням застосування резервного методу та неможливості застосування методів визначення митної вартості щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, методів визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 року - позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000537/2 від 25.10.2024 року.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2024/001098 від 25.10.2024 року.

Стягнуто за рахунок її бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4844,80 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн., що складає 14844,80 грн.

Свою позицію суд першої інстанції мотивував тим, що відповідач належним чином не обґрунтував підстави витребування у позивача додаткових документів. Не вказав на розбіжності або ознаки підробки у наданих декларантом документах або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, при цьому позивачем було надано всі документи відповідно до вимог ч.2 ст. 53 МК України, тому твердження відповідача про відсутність відомостей на підтвердження митної вартості, а також ненадання документів є необґрунтованим. Зазначені митницею у повідомленнях та рішенні про коригування митної вартості зауваження, розбіжності та невідповідність відомостей, які стали підставою для витребування митницею додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості. Позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 Митного кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що у рішенні про коригування митної вартості №UA500500/2024/000537/2 від 25.10.2024 року наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цьому рішенні про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно- інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю. Вважає, що Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA500500/2024/000537/2 від 25.10.2024 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2024/001098 від 25.10.2024 року діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «АТБ-МАРКЕТ». Також зазначає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 10000грн, що стягнуті з відповідача є завищеними та неспівмірними з складністю справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.10.2024 року позивачем до відділу митного оформлення Одеської митниці шляхом подання митної декларації (МД) 24UA48U5 задекларовано товар.

25.10.2024 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000537/2, яким відповідач відмовив в оформленні митної декларації та повідомив про обрання відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару, а саме:

митну вартість товару № 6 «Шафа тканинна, розкладна для речей 150х70х45 см, артикул MLQT-230906 у кількості 2 250 шт. на загальну суму 10 575 доларів США (4,7 дол. США за шт.)» визначено за резервним методом митної вартості згідно з ст. 64 МК України на рівні (цитата): « 5,21 дол. США/кг (МД від 20.10.2024 року №UA100060/2024/229402) ніж заявлено декларантом -3,85 дол. США/кг».

Також відповідачем було оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/001098 від 25.10.2024 року

Відповідно до положень ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України позивач протягом 80 днів з дня випуску товару надав відповідачу заяву під вих. №М-2024-10141/1 від 13.12.2024 року (вх. № відповідача № 33702/13 від 17.12.2024 року) щодо підтвердження митної вартості товару, заявленої позивачем, та про скасування рішення №UA500500/2024/000537/2 від 25.10.2024 року з поясненнями та наданням додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

За результатами розгляду заяви позивача та додатково наданих позивачем документів та пояснень, відповідач не знайшов підстав для скасування прийнятого рішення про коригування митної вартості товару, про що повідомив позивача листом, вих. № нерозбірливий від 23.12.2024 року.

Позивач вважає протиправним рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000537/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації №UA500500/2024/001098 від 25.10.2024 року.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов`язані з митним оформленням товарів, є Митний кодекс України.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1 ст.52 Митного кодексу України).

В силу статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до частини 5 статті 54 Митним кодексом України, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Наказом Державної митної служби України № 689 від 11.09.2015 року затверджено Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України.

У випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин 3 - 4 статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною 6 статті 54 Кодексу та частиною першою статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів.

Контроль за правильністю визначення митної вартості у випадках, передбачених абзацом першим, здійснюється посадовою особою, що здійснює такий контроль, за погодженням з керівником підрозділу митного оформлення (заступником керівника, старшим зміни).

Відповідне погодження засвідчується шляхом проставлення підпису на роздрукованому переліку митних формальностей за митною декларацією, поряд з відомостями про виконання митної формальності за напрямком контролю митної вартості (п.8 розділу 2 Методичних рекомендацій).

Згідно частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом (ч.1 ст.337 Митного кодексу України).

Обсяги митного контролю, передбачені главою 49 розділу ХІ Митного кодексу України, визначаються за результатами аналізу ризиків відповідно до положень глави 52 розділу ХІ Митного кодексу України.

Так, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ст. 49 Митного кодексу України).

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Матеріалами справи підтверджується, що 24.10.2024 року позивачем до відділу митного оформлення Одеської митниці шляхом подання митної декларації (МД) 24UA48U5 задекларовано товар, а саме:

- товар № 1 - набір двостороннього скотча, артикул MLGLUE-230101 у кількості 10400 наборів на загальну суму 4 576 доларів США (0,44 дол. США за набір);

- товар № 2 - стрічка клейка люмінесцентна, 10 мм. Х 1м, артикул MLТE- 230611 у кількості 22 320 шт. на загальну суму 4 910,40 доларів США (0,22 дол. США за шт.);

- товар № 3 - автомобільний тепловентилятор, артикул MLCAR-230104 у кількості 3000 шт. на загальну суму 9 000 доларів США (3,00 дол. США за шт.);

- товар № 4 - степлер промисловий, 100 скоб в комплекті, артикул MLQTY-230612 у кількості 4 608 шт. на загальну суму 10 920,96 доларів США (2,37 дол. США за шт.);

- товар № 5 - набір багатофункціональний для чищення електроніки та гаджетів, артикул ZDЕQ-240310 у кількості 9 000 наборів на загальну суму 8 820 доларів США (0,98 дол. США за набір);

- товар № 6 - шафа тканинна, розкладна для речей 150х70х45 см, артикул MLQT-230906 у кількості 2 250 шт. на загальну суму 10 575 доларів США (4,7 дол. США за шт.);

- товар № 7 - стійка-вішалка підлогова для одягу та взуття 112х60х26 см, артикул MLQT-230901 у кількості 2 232 шт. на загальну суму 6 584,4 доларів США (2,95 дол. США за шт.).

Даний товар надійшов на адресу позивача на виконання зовнішньоекономічного контракту на поставку продукції № 3599-YZ/CN, укладеного 09.09.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ - маркет» (покупець) та YIWU ZHONGDU IМPORT AND EXPORT СО., LTD (Китай) (продавець), специфікації №231 від 30.07.2024 року на умовах поставки FOB-Нінгбо / FOB-Ningbo (згідно з Incoterms® 2010) та інвойсу № ML20240730 від 30.07.2024 року.

Митна вартість товару заявлена декларантом позивача за основним методом відповідно до ст. 58 Митного кодексу України.

Для підтвердження митної вартості товару декларантом надано наступні документи:

- декларація митної вартості № 24UA48U5 від 24.10.2024 року (код документа 1101);

- контракт на поставку продукції від 09.09.2020 року № 3599-YZ/CN (код документа m4100);

- специфікація № 231 від 30.07.2024 року (код документа 4103);

- декларація про походження товару № ML20240730 від 30.07.2024 року, (код документа 0862);

- прайс-лист б/н від 20.07.2024 року;

- пакувальний лист б/н від 30.07.2024 року (код документа 0271);

- сертифікат якості б/н від 30.07.2024 року (код документа 0003);

- інвойс № ML20240730 від 30.07.2024 року (код документа 0380);

- swift б/н від 20.09.2024 року на суму 250167,88 доларів США;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів:

- автотранспортна накладна СMR № А № 064069 від 23.10.2024 року (код документа 0730);

- рахунки на оплату транспортних послуг № СФ-40802 від 24.10.2024 року, № СФ-40803 від 24.10.2024 року, № СФ-40804 від 24.10.2024 року, СФ-40805 від 24.10.2024 року до договору транспортного експедирування № 88189 від 09.04.2019 року між ТОВ «АТБ-маркет» та ТОВ "ТГЛ Україна» (код документа 3004);

- копія митної декларації країни відправлення № 00726139 від 30.07.2024 року;

- коносамент № ZJSM24080022 від 06.08.2024 року (код документа 705);

- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню: копія імпортної ліцензії не надавалася імпорт товару не підлягає ліцензуванню;

- документ, що підтверджує вартість страхування - заява на страхування від 05.09.2024 року № 20712 до договору № 040г0д від 11.03.2020 року добровільного страхування вантажів (код документа 3008).

При цьому, згідно статті 53 МКУ митницею були додатково витребувані від позивача наступні документи:

виписку з бухгалтерської документації;

каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

копію митної декларації країни відправлення.

У відповідь на повідомлення контролюючого органу №206fd49b-9dd6-4130-95e1-b2058fb5754b позивачем 24.10.2024 року листом, вих. листом № 2410/25 від 24.10.2024 року, було надано пояснення з питань викладених у повідомленні та копії наступних документів:

прайс-лист б/н від 20.07.2024 року;

комерційна пропозиція б/н від 23.07.2024 року;

swift б/н від 20.09.2024 року;

митна декларація країни відправлення №00726139 від 30.07.2024 року;

договір №17/03-1 від 17.03.2017 року між ТОВ «ТГЛ Україна» та «Альфакоста Юкрейн».

Після цього відповідач надіслав 25.10.2024 року позивачу повідомлення № d4da4f78- c2f3-4c97-a289-915a472464fc, в якому зазначив, що митну вартість товарів буде скориговано.

25.10.2024 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000537/2, яким відповідач відмовив в оформленні митної декларації та повідомив про обрання відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару, а саме (а.с. 15 т.1):

митну вартість товару №6 «Шафа тканинна, розкладна для речей 150х70х45 см, артикул MLQT-230906 у кількості 2 250 шт. на загальну суму 10 575 доларів США (4,7 дол. США за шт.)» визначено за резервним методом митної вартості згідно з ст. 64 МК України на рівні (цитата):

« 5,21 дол. США/кг (МД від 20.10.2024 року №UA100060/2024/229402) ніж заявлено декларантом -3,85 дол. США/кг».

Також відповідачем оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2024/001098 від 25.10.2024 року (а.с. 16 т. 1).

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч.2 ст.54 Митного кодексу України).

Таким чином, аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість випробовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року в справі №809/1884/16.

Стосовно доводів відповідача, що в наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо такої складової митної вартості товару, як вартість упаковки або вартість пакувальних робіт та матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару» суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Оскільки ціна на товар включає в себе вартість пакування та маркування у зв`язку із чим відсутні підстави для окремого додавання вартості упаковки, або вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначені митної вартості товару, то вищенаведені твердження відповідача є необґрунтованими.

Також відповідач в рішенні про коригування митної вартості товару зазначив, що СМR від 23.10.2024 року №064069 вказано, що перевізником є «ALPHACOSTA UKRAINE LLC», але рахунки на оплату транспортно-експедиційних послуг від 24.10.2024 №СФ-40802 та від 24.10.2024 року №СФ-40803, видані ТОВ «ТГЛ Україна».

З цього приводу слід зазначити наступне.

Згідно з п.2.1.1. до договору №88189 від 09.04.2019 року між ТОВ «АТБ Маркет» та ТОВ «ТГЛ Україна» - експедитор зобов`язаний «здійснити підбір перевізників та укласти від свого імені з цими перевізниками договори на перевезення вантажів згідно із заявкою».

Разом з листом №2410/25 від 24.10.2024 року (до винесення оскаржуваного рішення) до митного оформлення було надано копію договору №17/03-1 від 17.03.2017 року між ТОВ «ТГЛ Україна» та «Альфакоста Юкрейн», який був наданий позивачу перевізником.

При цьому, вартість перевезення товару не включається до митної вартості товару.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розбіжність відсутня.

Крім того, відповідачем в рішенні зазначено, що згідно з умовами п 4.2.6 зовнішньоекономічного контракту від 09.09.2020 року № 3599-YZ/CN-продавець зобов`язаний передати з товаром покупцю засвідчену ним копію митної декларації країни відправника, однак до митного оформлення вона не надавалася.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до умов ч.3 ст.53 МК України надання копії митної декларації країни відправлення не є обов`язковим. Копія митної декларації країни відправлення №00726139 від 30.07.2024 року надавалася двічі: разом з листом № 2410/25 від 24.10.2024 року (до винесення оскаржуваного рішення) та разом з заявою, вих. №М-2024-10141/1 від 13.12.2024 року.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розбіжність відсутня.

Також відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товару зазначено, що декларантом не подані усі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.3 статті 53 МКУ.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що відповідач належним чином не обґрунтував підстави витребування у позивача додаткових документів.

Відповідач не вказав на розбіжності або ознаки підробки у наданих декларантом документах або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, при цьому позивачем було надано всі документи відповідно до вимог ч.2 ст. 53 МК України, тому доводи відповідача про відсутність відомостей на підтвердження митної вартості, а також ненадання документів є необґрунтованими.

Як наслідок, зазначені митницею у повідомленнях та рішенні про коригування митної вартості зауваження, розбіжності та невідповідність відомостей, які стали підставою для витребування митницею додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 Митного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не надано доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з пунктами 1, 2 частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 08.02.2019 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Альянс» укладено договір №08/02-19/1 про надання правової (правничої) допомоги (а.с. 61 т.1).

Пункт 1.1. договору: за цим договором об`єднання зобов`язується надавати клієнту правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі, а клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надану об`єднанням правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі.

Пункт 3.1. договору: за надання об`єднанням правової (правничої) допомоги за цим договором клієнт щомісячно сплачує об`єднанню гонорар, розмір якого визначається за згодою сторін залежно від обсягу правової (правничої) допомоги, наданої об`єднанням клієнту у звітному місяці та зазначається в акті здавання-приймання наданих послуг за звітний місяць, підписаному обома сторонами.

Пункт 3.2. договору: гонорар сплачується клієнтом об`єднанню щомісячно не пізніше 07 (сьомого) числа місяця, наступного за кожним звітним місяцем, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок об`єднання, зазначений у наданому об`єднанням рахунку на сплату гонорару.

Згідно умов укладеного договору № 8/02-19/1 від 08.02.2019 року, сторонами була укладена додаткова угода № 02/02 від 02.01.2025 року до договору, згідно пункту 1 якої (а.с. 144 т.1):

«Клієнт доручає, а об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правову (правничу) допомогу, яка (-і) передбачена (-і) п. п. 1.1 та 1.2 договору про надання правової допомоги №08/02-19/1 від 08.02.2019 року, у судовій справі між ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» та Одеською митницею, код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 44005631 про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару №UA500500/2024/000537/2 від 25.10.2024 року та картки відмови в прийнятті митної декларації № UA500500/2024/001098 від 25.10.2024 р.».

Згідно пункту 3 вказаної додаткової угоди:

«за надання правової (правничої) допомоги у суді першої інстанції (Дніпропетровському окружному адміністративному суді) 10 000, в тому числі ПДВ 1666,67 грн.;

відповідна вартість послуг (гонорар) включає в себе повне супроводження справи в Дніпропетровському окружному адміністративному суді, та є незмінною (фіксованою) незалежно від кількості судових засідань, витраченого часу на підготовку всіх необхідних процесуальних документів, кількості підготовлених процесуальних документів, транспортних та інших витрат об`єднання, пов`язаних з наданням правової (правничої) допомоги у суді першої інстанції».

Згідно пункту 4 вказаної додаткової угоди:

«Після надання об`єднанням послуг у судах кожної із судових інстанцій сторони підписують протокол про виконання робіт (надання послуг) в якому зазначають номер справи та вартість послуг. У випадку підписання протоколу про виконання робіт (надання послуг), сторони визнають, що послуги надані об`єднанням у повному обсязі, сторони не мають жодних претензій та зауважень з приводу наданих об`єднанням послуг».

12.02.2025 року сторони уклали протокол № 12/02, яким підтвердили повне надання послуг у Дніпропетровському окружному адміністративному суді у справі № 160/693/25 на суму 10 000 грн (а.с. 146 т.1).

Відповідно до п. 3 протоколу № 12/02 від 12.02.2025 року зазначена вартість послуг вже врахована та включена в загальний розмір вартості послуг, що були прийняті та (або) підлягають прийняттю за актами здавання-приймання послуг у відповідних періодах.

Згідно довіреностей №01/02/22 від 01.02.2022 року, №15/01.25 від 15.01.2025 позивач уповноважує адвоката Галкіну Ірину Вячеславівну представляти інтереси позивача (а.с.14, 121 т. 1).

Водночас, згідно Договору №08/02-19/1 від 08.02.2019 року про надання правової (правничої) допомоги, вказаний договір укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Альянс» (а.с. 61 т.1).

Між ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» та Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС» на виконання умов вищезазначеного договору складений Акт здавання-приймання наданих послуг від 31.01.2025 року (а.с. 146 т.1).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Акт здавання-приймання наданих послуг від 31.01.2025 року містить пункт 2 згідно якого зазначено, що розмір гонорару за надання Об`єднанням правової/правничої допомоги клієнту у січні 2025 року складає 1 242 000 грн, у тому числі ПДВ 207 000грн.

При цьому, додатком до вказаного акту є звіт Об`єднання із зазначенням обсягу правової/правничої допомоги у січні 2025 року.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи не містять додатку до вказаного акту, а саме відсутній звіт Об`єднання із зазначенням обсягу правової/правничої допомоги у січні 2025 року.

Отже, позивач не надав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що спростовує можливість відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 10000грн.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що рішення судом першої інстанції ухвалено 10.03.2025 року, натомість Акт здавання-приймання наданих послуг сформований значно раніше, а саме 31.01.2025 року, що не підтверджує виконання робіт, що здійснені в період з 01.02.2025 по 10.03.2025.

Позивачем здійснена оплата наданих по договору №08/02-19/1 від 08.02.2019 року послуг з правової (правничої) допомоги, що підтверджується платіжною інструкцією № 228529 від 06.02.2025 року на суму 1 000 000грн (один мільйон грн), однак це не підтверджує оплату за надання правничої допомоги в розмірі 10 000 грн по даній справі.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5.07.2012 року №5076-VI передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас, відповідач зазначає, що сума в розмірі 10000грн. є не співмірною зі складністю даної справи та є завищеною, оскільки становить 3,3 прожиткові мінімуми для працездатних осіб з січня 2025року, або 1,25 мінімальних заробітних плати у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 208 години роботи.

Тому відповідач вважає, що правова допомога в розмірі 10000грн. є завищеною, становить надмірний тягар для відповідача та не відповідає критеріям розумності і справедливості.

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 4844,80 грн (а.с. 67 т.1).

При цьому позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 10000грн. не є співмірними зі сплатою судового збору.

Зокрема, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу враховані критерії, відповідно до яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України (а саме: враховано, що заявлені вимоги позивача в розмірі 10000грн є не співмірними з ціною позову та не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги).

Вказане дає підстави для визначення судом апеляційної інстанції розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 2000грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про підтвердження позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

До суду апеляційної інстанції надійшла заява від представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8000грн.

Виходячи з вищезазначених норм суд апеляційної інстанції встановив, що співмірним розміром втрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є 1000грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції припустився помилкових висновків про розмір витрат на правничу допомогу, що тягне зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру витрат на правничу допомогу.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 року змінити в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим викласти абзац 4 резолютивної частини в наступній редакції:

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" (49000, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, буд. 402, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4844,80 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" (49000, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, буд. 402, ) судові витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 04.09.2025 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова