Справа № 360/1614/25
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 жовтня 2025 року м. ДніпроСправа № 360/1614/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., під час розгляду справи № 360/1614/25 за позовом адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить стягнути з відповідача 300000 гривень, у якості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 22.08.2019 по 05.03.2025 з нарахуванням позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму 19606,86 грн, за весь час затримки виплати - за період з 22.08.2019 по 05.03.2025.

В позовній заяві також заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом.

Ухвалою суду від 18.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також у цій ухвалі зазначено, що питання стосовно дотримання позивачем строку звернення до суду з позовною заявою буде вирішено судом після оцінки обставин (фактів), якими обґрунтовано заяву позивача про поновлення строку звернення до суду в сукупності з доказами, наданими відповідачем та військовою частиною НОМЕР_2 , а також після з`ясування позиції відповідача з даного питання.

У зв`язку з наведеним вказаною ухвалою витребувано, зокрема у військової частини НОМЕР_2 докази, необхідні для вирішення питання клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом.

05.09.2025 від військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних судом доказів, які долучені ухвалою від 06.10.2025.

Також 15.09.2025 від військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що як вбачається зі змісту доводів позивача у позовній заяві, він посилається на те, що звернутися у визначений законом строк до суду про порушення його прав він не мав можливості, оскільки є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, перебуває у зоні бойових дій у складі військової частини НОМЕР_2 , що ускладнює можливість комунікації у зверненні за правничою допомогою та просить суд поновити строк звернення до суду.

Однак, при цьому позивач не надав підтверджуючої документальної інформації щодо його безперервності залучення до участі в бойових діях у період, зокрема, з 26.07.2024 по дату звернення з даним позовом до суду.

Військова частина НОМЕР_1 вважає, що позивачу з 26.07.2024 у відповідності до Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР, під час проходження ним військової служби неодноразово надавалась обов`язкова відпустка, під час якої він мав можливість скористатись своїм правом на звернення до суду з питань порушення його прав.

Таким чином, вказані у позові обставини не змінюють моменту, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, на захист яких подано цей позов.

Також, отримуючи остаточний розрахунок грошового забезпечення у період з 05 березня 2025 року позивач мав можливість своєчасно дізнатися про порушення свого права та своєчасно звернутись до суду.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, встановлений законодавством.

Розглядаючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, з урахуванням доказів, наданих військовою частиною НОМЕР_2 , суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З наведених положень статті 122 КАС України слідує, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення).

Разом із тим, такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті, адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі № 280/6779/22, від 17.08.2023 у справі № 380/14039/22.

Згідно з частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено жодними строками.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352, яким внесено ряд змін до діючого законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини перша та друга статті 233 Кодексу законів про працю України викладені у наступній редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина 1);

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні,

- у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (частина 2).

Відтак, внесенням до Кодексу законів про працю України вказаних змін законодавець, виклавши у новій редакції частину 1 та частину 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, увів строки звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати.

Водночас, відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з наступними змінами) карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19) було встановлено з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак обмеження щодо застосування строків визначених частиною першою статті 233 КЗпП України скасовано з 01.07.2023.

Суд зазначає, що предмет спору в цій справі стосується виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 22.08.2019 по 05.03.2025 з нарахуванням позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому, позивач просить виплатити середній заробіток за несвоєчасно виплачені суми коштів грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, які виплачено 03.05.2025 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 у справі № 360/3270/21.

Відтак, позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав з моменту зарахування відповідних коштів на його банківський рахунок - 05.03.2025.

Отже враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом в цій справі 12.08.2025, тримісячний строк звернення до суду ним пропущено.

Як вже вказувалось вище, у позовній заяві позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом.

В обґрунтування клопотання зазначено, що позивач є діючим військовослужбовцем та перебуває у зоні бойових дій, виконує бойові завдання з захисту суверенітету та незалежності держави. Вказані обставини значно ускладнюють можливість комунікації військовослужбовців, у тому числі, об`єктивно у захисників України виникають складнощі у своєчасному зверненні за правничою допомогою. Зокрема позивач тривалий час не мав можливості зв`язатися з адвокатом через відсутність мобільного зв`язку з метою вирішення питання щодо захисту його порушених прав, у тому числі, й щодо укладення договору про надання правничої допомоги у будь-якій з форм, визначених законом.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Верховний Суд у своїй численній практиці зазначав, що для військовослужбовців, які мобілізовані та беруть участь у бойових діях, можуть бути визнані поважними причини для поновлення строків звернення до суду. Ключовими факторами є об`єктивна неможливість доступу до правової допомоги, перебування у віддалених чи небезпечних місцях, а також концентрація на виконанні службових обов`язків. Це відповідає конституційному праву військовослужбовців на захист від необґрунтованих обмежень доступу до правосуддя.

Так, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, позивачем додано до позовної заяви довідку військової частини НОМЕР_2 від 11.08.2025 № 08/4479, в якій зазначено, що позивач з 06.03.2020 по цей час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та з 26.07.2024 по цей час безпосередньо бере участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування військової агресії російської федерації проти України в Донецькій та Луганській областях.

З метою уточнення відомостей, що зазначені у вищевказаній довідці та встановлення відомостей про перебування позивача у відпустках у період, зокрема, з 26.07.2024 по серпень 2025 року, суд ухвалою від 18.08.2025 витребував у військової частини НОМЕР_2 письмові пояснення разом з документальним підтвердженням, в яких більш детально розкрити інформацію, що зазначена в довідці та встановлення відомостей про військової частини НОМЕР_2 від 11.08.2025 № 08/4479, а саме зазначити, чи був ОСОБА_1 безперервно залучений до участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування військової агресії російської федерації проти України в Донецькій та Луганській областях, у період, зокрема, з 26.07.2024 по серпень 2025 року, у випадку якщо ні, вказати точні періоди такого залучення, а також вказати відомості щодо перебування ОСОБА_1 у відпустці у вказаний період та про інші обставини відлучення від безпосереднього виконання своїх посадових обов`язків, військової служби, участі у бойових діях, тощо.

На виконання вимог ухвали суду від 18.08.2025 військовою частиною НОМЕР_2 надано довідку від 02.09.2025 № 08/4933, в якій підтверджено, що ОСОБА_1 з 06.03.2020 по цей час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та з 24.02.2022 по 02.07.2022, з 01.01.2023 по 21.01.2023, з 29.02.2023 по 17.03.2023, з 01.02.2024 по цей час безпосередньо бере участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування військової агресії російської федерації проти України в Донецькій та Луганській областях.

Також військовою частиною НОМЕР_2 надано витяги з наказів про надання позивачу відпусток, вибуття на лікування тощо, з яких не вбачається обставин відлучення позивача від служби, зокрема, у період з березня 2025 року по серпень 2025 року.

Суд зазначає, що проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

Обмеження доступу до правової допомоги може полягати в тому, що під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

Також військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

Участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

До того ж, враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Суд зазначає, що вказані у довідках військової частини НОМЕР_2 обставини щодо залучення позивача до участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування військової агресії російської федерації проти України в Донецькій та Луганській областях, могли об`єктивно вплинути на можливість своєчасного оформлення звернень, процесуальних документів і подання позову в межах строку, встановленого законом.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 акцентував на тому, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України.

Відтак суд зазначає, що наведені вище обставини свідчать про пропуск строку звернення позивача до суду з позовом за захистом його прав з поважних причин, що є підставою для поновлення судом такого строк у відповідності до приписів статті 121 КАС України.

Посилання відповідача на непідтверження позивачем обставин щодо його безперервності залучення до участі в бойових діях у період, зокрема, з 26.07.2024 по дату звернення з даним позовом до суду, є безпідставними та спростовуються наведеними вище обставинами та доказами, наданими безпосередньо військовою частиною НОМЕР_2 , де позивач наразі проходить службу, а тому у суду відсутні підстави не враховувати надану інформацію.

Отже, суд дійшов висновку про задоволення клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та про відмову в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Керуючись статтею 5, 121, 122, 123, 241-243, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом у справі № 360/1614/25 та поновити йому строк звернення до суду з позовом.

У задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду у справі № 360/1614/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та не може бути оскаржена окремо від рішення суду. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.М. Качанок