Справа № 344/7954/23
Суддя: Бородовський С. О.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/7954/23
Провадження № 2-а/344/4/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.,

з участю секретаря Бурянна Н.,

представника позивача Пинчук М.,

представника відповідача Корнутій М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора СПДН Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Гладишева Євгенія Валерійовича, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ГБВ №001623 від 24.04.2023 та закриття справи,-

ВСТАНОВИВ:

В позові вказано: «…Інспектор СПДН Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенант поліції Гладишев Є. В., виніс щодо мене, ОСОБА_1 , постанову по справі про адміністративне правопорушення ГБВ № 179815 від 24.04.2023 за ст. 183 КУпАП, у відповідності до якої на мене накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Відповідно до змісту постанови, 24.04.2023 року близько 11.25 год. перебуваючи в м. Івано-Франківськ, вул. Урожайна, 7А/112 здійснила завідомо неправдивий виклик працівників поліції, зателефонувала на лінію 102 повідомила про вчинення домашнього насильства якого не було. Вважаю, що дана постанова є незаконною, оскільки викладені у ній факти не відповідають дійсності та її винесено з грубим порушенням вимог законодавства України, в тому числі моїх прав. Також, інспектор СПДН Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенант поліції Гладишев Є. В., виніс щодо мене, ОСОБА_1 , постанову по справі про адміністративне правопорушення ГБВ № 001623 від 24.04.2023 за ст. 183 КУпАП, у відповідності до якої на мене накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Відповідно до змісту даної постанови, 24.04.2023 року близько 13:17 год. перебуваючи в м. Івано-Франківськ, вул. Урожайна, 7А/112 здійснила завідомо неправдивий виклик працівників поліції, зателефонувала на лінію 102 повідомила про вчинення домашнього насильства якого не було. Вважаю, що дана постанова є незаконною, оскільки викладені у ній факти не відповідають дійсності та її винесено з грубим порушенням вимог законодавства України, в тому числі моїх прав. Більше того, у справі відсутні будь-які належні та допустимі докази вчинення мною адміністративного правопорушення. На мою заяву про надання можливості ознайомитися із матеріалами адміністративної справи, мені було надано тільки копії вищевказаних постанов. З приводу подій, які мали місце 24.04.2023 року повідомляю наступне. Я перебуваю у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від даного шлюбу у нас народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, у мене є син від першого шлюбу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спочатку ми всі разом проживали у м. Калуші. В подальшому, ОСОБА_5 , жителька АДРЕСА_1 , мати чоловіка, придбала квартиру у новобудові у АДРЕСА_2 та сказала, що дану квартиру вона придбала для нашої сім`ї, щоб ми там робили ремонт та йшли проживати. Відповідно ми з чоловіком протягом 2019-2021 років придбали все необхідне для ремонту (ламінат, котел, сантехніку, все для системи опалення, міжкімнатні двері та т.д.) та зробили ремонт. Також, придбали меблі, побутову техніку та інші речі, які необхідні для проживання у квартирі. У серпні 2021 року, після завершення ремонту ми переїхали проживати у дану квартиру де проживаємо по даний час. У підтвердження того, що дана квартира придбана для нас, ОСОБА_5 сказала, щоб ми там зареєструвалися на що дала відповідний дозвіл, як власник житла. 24.04.2023 року ОСОБА_5 разом із своїм братом та працівником поліції прийшли по місцю мого та дітей проживання (мій чоловік, без будь-яких пояснень, пішов проживати до своєї матері). ОСОБА_5 сказала щоб я із дітьми звільнила квартиру. Я сказала, що з вищевикладених обставин я та діти не можемо звільнити квартиру, оскільки дана квартира є місцем нашого постійного проживання, іншого житла у нас немає. Працівник поліції опитав ОСОБА_5 та мене і вийшов із квартири. Після цього, ОСОБА_5 почала мені казати щоб я та діти забиралися із квартири добровільно, а якщо я цього не роблю то вона викидає мої та дітей речі на вулицю, а мене витягне із квартири за волосся. У зв`язку з цим, о 11.25 год. я зателефонувала у поліцію на номер телефону 102 та повідомила, що ОСОБА_5 виганяє мене та моїх дітей із нашого постійного місця проживання. Через деякий час, на місце події прибули 3 (три) працівники поліції, які замість того щоб вжити заходів відносно ОСОБА_5 , яка вчинила відносно мене та моїх дітей домашнє насильство почали у грубій формі наполягати на тому щоб я із дітьми та своїми речами покинула квартиру. У зв`язку з протиправними діями працівників поліції, о 13.16 год. я знову зателефонувала на номер телефону 102 та просила направити на місце події інший наряд поліції, однак моє повідомлення знову передали працівникам поліції на яких я скаржилася. Через деякий час, зі школи прийшов мій старший син, однак ОСОБА_5 не хотіла впустити його у квартиру. Незважаючи на те, що малолітню дитину не впускали у квартиру, по місцю її постійного проживання, працівники поліції жодним чином на даний факт не реагували. У зв`язку з цим, о 13.38 год я знову зателефонувала на номер телефону 102 та повідомила, що ОСОБА_5 із своїм братом не пускають малолітню дитину у квартиру по місцю її постійного проживання. Дане повідомлення знову було передано даним працівникам поліції. Замість того, щоб захистити мене та двох моїх малолітніх дітей від протиправних дій ОСОБА_5 , працівники поліції сказали, що складають на мене матеріали щодо вчинення мною адміністративного правопорушення за незаконний виклик працівників поліції. Я повідомила, що такого правопорушення я не вчиняла, у зв`язку з чим відмовляюся підписувати будь-які документи. В подальшому на місце події прибув ще один працівник поліції, який поспілкувавшись окремо із ОСОБА_5 та окремо зі мною, разом із іншими поліцейськими покинули приміщення квартири. Вищевикладене засвідчує, що я викликала працівників поліції у зв`язку із вчиненням ОСОБА_5 та її братом відносно мене психологічного та економічного домашнього насильства. Як на даний час мені стало відомо, працівники поліції замість того, щоб вжити заходів відносно кривдника та притягнути її до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП покарали мене, потерпілу від домашнього насильства, винісши відносно мене 2 (дві) постанови по справі про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП, наклавши при цьому на мене штраф у загальній сумі 4250 грн. У зв`язку з тим, що 24.04.2023 року працівники поліції не вжили заходів щодо ОСОБА_5 28.04.2023 року мною подано до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області заяву щодо вжиття негайних заходів щодо захисту мене та малолітніх дій від протиправних дій ОСОБА_5 , яка вчиняє відносно мене та двох малолітніх дітей економічне домашнє насильство та притягнути ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, а також щодо винесення кривднику, ОСОБА_5 , термінового заборонного припису. У зв`язку з бездіяльністю працівників поліції щодо ОСОБА_5 24.04.2023 року та при цьому вчинення працівниками поліції відносно мене протиправних дій, а також у зв`язку з несвоєчасним та неналежним реагуванням працівників поліції на мою заяву від 27.04.2023 року (зареєстрована 28.04.2023 року за № П-77), 01.05.2023 року я та двоє моїх малолітніх дітей не змогли потрапити по місцю нашого постійного проживання, оскільки ОСОБА_5 поміняла замок у дверях квартири. З огляду на диспозицію ст. 183 КУпАП правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, повинен усвідомлювати, що вона є неправдивою, і бажати виїзду на місце виклику працівників цієї служби. Хочу зазначити, що 24.04.2023 року о 11.25. год. мною було здійснено виклик працівників поліції у зв`язку з протиправними діями ОСОБА_5 . У зв`язку з бездіяльністю працівників поліції, які прибули на місце події по попередньому виклику о 13.16 год. мною було здійснено ще один дзвінок на лінію 102. Однак, по даному виклику на місце події не було здійснено виїзду наряду поліції, а його було адресовано працівникам, які вже знаходилися на місці події. В подальшому, у зв`язку із тим, що мого малолітнього сина ОСОБА_5 не впускала по місцю його проживання я знову здійснила дзвінок на лінію 102, який знову був адресований працівникам, які вже знаходилися на місці події. Таким чином, жодної неправдивої інформації на лінію 102 я не повідомляла, а телефонувала на даний номер з метою захисту своїх прав та прав малолітніх дітей. Отже, 24.04.2023 року я не вчиняла жодного адміністративного правопорушення, в т.ч. передбаченого ст. 183 КУпАП. За наведених обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням ч. 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є обґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). В моїх діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП…».

Тому позивач просила суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення ГБВ № 001623 від 24.04.2023 року, яка винесена інспектором СПДН Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Гладишевим Є. В. та закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Стягнути на мою користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Івано-Франківській області судові витрати у даній справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, з підстав що в ньому зазначені.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов та надав перед судом пояснення про те, що дії поліцейських були правомірними, а позов безпідставний; постанова правомірна; поліцейські прибули і вчинили заходи з припинення конфлікту.

Представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що поліцейські прибули і вчинили заходи з припинення конфлікту. Отже за вказаним поясненням визнано обставину, що конфлікт був наявний та його було припинено. Однак будь-якого доказу того, які саме дії вчинено для припинення конфлікту суду не надано.

Крім цього у письмовому відзиві на позов відповідачем вказано: «…По приїзду працівниками поліції, на повідомлення ОСОБА_1 в ході розмови із особами, які перебували на місці події, а саме із власницею квартири ОСОБА_5 , а також в ході розмови із самою ОСОБА_1 поліцейськими було виявлено, що ніякого домашнього насильства, щодо ОСОБА_1 не здійснювалось, відповідно працівниками поліції було складено постанову ГБВ № 179815 від 24.04.2023...».

Таким чином одні пояснення представника відповідача прямо суперечать іншим поясненням представника відповідача.

Також представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що за місцем проживання позивачки вже була поліція, а тому не було підстав відправляти туди новий наряд поліції; по-друге, нікого з квартири не виганяли.

Однак позивачка скаржилась на телефон 102 про те, що щодо неї та дітей вчиняється домашнє насильство, при цьому в цьому місці перебувають працівники поліції, які не вчиняють дій з його документування та припинення, а тому повторно звернулась для виконання органом поліції його обов?язку із захисту громадян.

Відповідно до оглянутого в судовому засіданні відеозапису спірних подій працівники поліції прибули в місце проживання позивачки, в якому перебувало двоє осіб, одна з них власник квартири і матір чоловіка позивачки, а другий її брат. Матір чоловіка позивачки підвищеним голосом вимагала негайного виселення позивачки з її місця проживання, в якому усі особи перебували, зміни серцевини замка вхідних дверей, опечатування вхідних дверей. Надалі одна із дітей повернулась до місця проживання, перебуваючи в коридорі очікувала, що її впустять до квартири, для цього подзвонила матері чоловіка позивачки, яка перебувала в квартирі, на що остання повідомила дитині, щоб вона не входила до квартири і очікувала на вулиці. При цьому позивачка бажала, щоб дитина зайшла до квартири.

Таким чином дитина позивачки не змогла увійти до квартири, в якій проживає саме за вказівкою матері чоловіка позивачки, яка вимагала негайного виселення з квартири у формі її негайного залишення і зміни серцевини замка вхідних дверей.

На вказані події позивачка постійно повторювала усім присутнім, що виселення може бути здійснено добровільно або на підставі судового рішення. Натомість особи, які вимагали негайного виселення позивачки та двоє з трьох присутніх працівників поліції заперечували необхідність судового рішення як підстави виселення та неодноразово звертались до позивачки з проханням виконати вимогу про її виселення, яку неодноразово і постійно висловлювала матір чоловіка позивачки. При цьому працівниця поліції жіночої статі зверталась до позивачки, щоб та пояснила чому відсутній чоловік позивачки і чому він не захищає її від дій своєї матері, що відповідає діям із приниження честі і гідності позивачки та не стосувалось предмету подій, які відбувались в той час за участі позивачки; такі дії є дискримінаційними щодо позивачки, оскільки особи жіночої статі в Україні не потребують погодження чи дозволу від своїх чоловіків для реалізації своїх прав, а позивачка у відповідний момент часу зверталась саме до працівників поліції щоб саме вони відреагували на постійні вимоги матері чоловіка позивачки негайно виселитись з житлового приміщення разом з її дітьми, один з яких є спільною дитиною з чоловіком позивачки.

Інший працівник поліції ОСОБА_6 в своїх зверненнях до позивачки: заперечував її пояснення про те, що для виселення із житла потрібне судове рішення, про що неодноразово повторювала позивачка, обґрунтовуючи своє небажання виселитись з відповідного житлового приміщення; приєднався до вимоги матері чоловіка позивачки про необхідність для позивачки вийти за межі приміщення квартири та підкоритись вимогам матері чоловіка позивачки про негайне виселення; висловив самостійне пояснення про те, що особа, яка вимагала виселення позивачки, є власником квартири, а позивачка в квартирі є ніким, її знято з реєстрації в квартирі.

Отже після прибуття в квартиру за викликом позивачки, працівники поліції замість припинення очевидно неправомірної поведінки матері чоловіка позивачки та її брата, самі приєднались до таких неправомірних вимог і наводили самостійні арґументи для позивачки, щоб вона виконала вимоги про її негайне виселення.

Таким чином абсолютно обґрунтованою була поведінка позивачки, яка у зв?язку із неправомірними діями матері чоловіка позивачки, її брата, які розпочались і не припинялись ні самостійно ними, ні працівниками поліції і додатково до цього двох поліцейських, один з яких відкрито заперечував існування в Україні правопорядку, що передбачав би примусове виселення з житла виключно на основі судового рішення, ухваленого у встановленому законом порядку, яке б набрало законної сили, а друга поліцейська сприяла йому в цьому її мовчанням та сама зверталась до позивачки у принизливій до неї формі пояснити чому чоловік позивачки не перебуває з нею, чому не підтримує її і чому не захищає, повторно звернулась до органу поліції для її захисту від таких неправомірних дій всіх зазначених осіб разом.

Спостерігаючи такі дії поліції, брат матері чоловіка позивачки оголосив до позивачки свої пояснення, які полягали в порівнянні конфлікту, що в цей момент продовжував тривати, із подіями 90-х років, які відбувались на «базарі» в м. Івано-Франківськ, коли особам, які виявляли непослух завдавали удари в обличчя для забезпечення порядку; будь-які інші особи в аналогічній ситуації вже би взяли позивачку за руку та виселили з житлового приміщення; а присутні лише висловлюють вимогу про виселення словами.

При цьому працівники поліції продовжили свої дії щодо позивачки, які вказані нею в позовній заяві.

Таким чином усі пояснення позивачки про фактичні обставини дій щодо неї, вказані в її позові підтверджені відеозаписом, оглянутим судом.

В ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

В ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.

На жодну із вказаних дій, які відбувались безпосередньо в присутності працівників поліції вони не відреагували.

Натомість ці ж працівники поліції неодноразово склали офіційні документи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за звернення до поліції, в тому числі щодо подій і претензій позивача за участі цих самих працівників поліції.

Надалі внаслідок вказаних подій, в позові зазначено: «…У зв`язку з бездіяльністю працівників поліції щодо ОСОБА_5 24.04.2023 року та при цьому вчинення працівниками поліції відносно мене протиправних дій, а також у зв`язку з несвоєчасним та неналежним реагуванням працівників поліції на мою заяву від 27.04.2023 року (зареєстрована 28.04.2023 року за № П-77), 01.05.2023 року я та двоє моїх малолітніх дітей не змогли потрапити по місцю нашого постійного проживання, оскільки ОСОБА_5 поміняла замок у дверях квартири…». «…Молодшого сина я відвела у садочок, а старший син не зміг піти до школи тому, що всі наші особисті речі, в т.ч. книжки та зошити старшого сина залишилися зачиненими у квартирі. Я зателефонувала на номер телефону 102, однак працівники поліції, які приїхали на місце події відібрали у мене пояснення і повідомили, що нічим не можуть мені допомогти щоб я із 2-ма малолітніми дітьми могли потрапили по місцю нашого постійного проживання. В подальшому, представником мобільної бригади мене було направлено у шелтер Святої Ольги у смт. Лисець, де я із дітьми перебуваю по даний час…».

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. ст. 6, 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Отже позивач вказала в її позові, що працівники поліції не виконали завдань, встановлених для поліції законодавством, з охорони прав і свобод людини натомість вчинили щодо неї протиправні дії. Зазначені пояснення повністю підтверджуються оглянутим судом відеозаписом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Будь-яких протиправних дій позивач не вчинила.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже відповідач зобов?язаний довести наявність правових підстав для реалізації ним компетенції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, однак відповідачем не зазначено доводів про наявність правових підстав і належних доказів вчинення позивачем правопорушення.

В позові вказано: «…Таким чином, у зв`язку з бездіяльністю та протиправними діями працівників поліції, які мали місце 24.04.2023 року, відносно мене та 2-х малолітніх дітей вчинено економічне домашнє насильство та без рішення суду позбавлено житла…».

Будь-якого спростування цієї обставини відповідач суду не надав.

В ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На час притягнення позивача до адміністративної відповідальності будь-якого розгляду здійснено не було, оскільки позивачу не було роз`яснено її прав, не було з`ясовано чи вона має заяви, клопотання щодо реалізації її прав. Працівник поліції запитав позивачку чи буде вона давати пояснення, на що вона спочатку відмовилась, а потім спростувала цю відмову, але працівники поліції її не слухали, лише повторювали, що вона вже відмовилась.

В постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не вказано, яку юридичну оцінку отримали фактичні обставини, в яких перебувала позивачка та її арґументи з приводу дій самих же працівників поліції, які вона їм неодноразово висловлювала; не доведено неправдивість повідомлення позивачки про те, що ОСОБА_5 перебувала в житловому приміщенні позивачки вимагала її негайного виселення разом із дітьми, не допустила дитину позивачки в житлове приміщення, наказавши їй перебувати на вулиці, вимагала виселення без речей і майна позивачки, про яке казала, що надалі надасть їй доступ для їх вивезення. Таку ж вимогу позивачці висунув ОСОБА_7 , вказавши виконати вимоги ОСОБА_5 і не відобразив це в постанові.

В п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказано, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення

В ст. 293 КУпАП вказано, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В п. 3 ст. 286 КАС України вказано, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення ГБВ № 001623 від 24.04.2023 року інспектора СПДН Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Гладишева Є. В. та закрити справу про адміністративне правопорушення;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 536,8 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом 10 днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду з дня його проголошення.

Головуючий суддя Бородовський С.О.