Справа № 695/3179/25
Суддя: Ватажок-Сташинська А. В.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3179/25

номер провадження 2-а/695/69/25

07 жовтня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі: секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Сененко К.В.,

представника відповідача Макогін І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Золотоноша адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Золотоніський РВП ГУНП в Черкаській області, Відділ поліцейської діяльності №1 (смт Драбів) Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, старший сержант поліції Відділу поліцейської діяльності №1 (смт Драбів) Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області Новодран Едуард Борисович про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Золотоніський РВП ГУНП в Черкаській області, Відділ поліцейської діяльності №1 (смт Драбів) Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, старший сержант поліції Відділу поліцейської діяльності №1 (смт Драбів) Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області Новодран Едуард Борисович, в якому просить:

-поновити строк на звернення до суду з позовом;

-скасувати постанову поліцейського Відділу поліцейської діяльності №1 (смт Драбів) Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області старшого сержанта Новодрана Едуарда Борисовича Серія ЕГА № 1722011 від 22.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що оскаржуваною постановою на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, у звязку із повідомленням позивачем про вчинення домашнього насильства відносно її неповнолітніх дітей. Як вказує позивач, у провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області перебуває цивільна справа про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей. Після одного із судовоих засідань у вказаній справі, ОСОБА_1 домовилась зустрітись із дітьми на визначений день та час. Однак, приїхавши до села, в якому мешкають діти у своїх дідуся та бабусі, на визначений день та час, діти на зустріч до матері не вийшли. Тому позивач зателефонувала до поліції з метою фіксації її повідомлення про її приїзд на зустріч із дітьми, для підтвердження того, що вона не уникає спілкування з дітьми. Однак відносно позивача протиправно було винесено оскаржувану постанову. Позивач вказує, що оскаржувана постанова винесена усупереч норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відповідно до оскаржуваної постанови відсутні докази вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП. Також у позові вказано, що оскаржувану постанову позивачу не було вручено та не було направлено на її адресу. Про притягнення її до адміністративної відповідальності позивачу стало відомо після накладення арешту державним виконавцем на її банківські рахунки у ході примусового стягнення на підставі оспорюваної постанови.

Ухвалою суду від 30.07.2025 відкрито провадження у справі на підставі вказаного позову, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, з особливостями встановленими параграфом 2 глави 11 КАС України, призначено судове засідання для розгляду справи.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області надано до суду 06.08.2025 відзив, в якому вказує про безпідставність позовних вимог, оскільки 22.03.2025 позивач здійснила завідомо неправдивий виклик на спецлінію 102 та повідомила про домашнє насильство, якого не було. Як зазначено у відзиві, позивач телефонуючи на спецлінію «102», та повідомляючи інформацію поліції, розуміла та усвідомлювала, що така інформація є неправдивою і бажала даремного виїзду на місце виклику працівників поліції. Відповідно до рапорту поліцейського факт домашнього насильства не встановлено, що також стверджується поясненнями ОСОБА_1 наданими працівникам поліції.

Крім того відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області надано до суду 06.08.2025 клопотання про залишення позову без розгляду, у звязку із пропуском позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки про винесення спірної постанови позивачу було достеменно відомо у день її складання 22.03.2025, однак з даним позовом до суду позивач звернулась лише у липні 2025 року.

У судовому засіданні 08.08.2025 представник позивача надала суду заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке мотивоване тим, що спірна постанова не містить підпису позивача та відсутня відмітка поліцейського про відмову позивача від отримання другого примірнику постанови. Лише 09.07.2025 після накладення арешту державним виконавцем на її банківські рахунки у ході примусового стягнення на підставі оспорюваної постанови, позивачу стало відомо про притягнення її до адмінстративної відповідальності.

У судовому засіданні позивач та її представник на задоволенні позову наполягали повністю з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Черкаській області проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, а також просила суд залишити позов без розгляду, у звязку із пропуском позивачем строку звернення з позовом до суду.

Треті особи у судове засідання явку своїх представників не забезпечили, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача Головного управління Національної поліції в Черкаській області, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для вирішення справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що у провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області перебуває цивільна справа №695/3261/24 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Вознесенської сільської ради про позбавлення батьківських прав.

22 березня 2025 року ОСОБА_1 зателефонувала на спецлінію «102» та повідомила, що вона приїхала до дітей, які мешкають у своїх баби та діда, щоб побачити дітей, оскільки домовилась зустрітись із дітьми біля сільського клубу, але діти не прийшли, їх не пускають. ОСОБА_1 неодноразово у своїй розмові з диспетчером спецлінії «102» наголошує, що вона не позбавлена батьківських прав та вона домовилась із дітьми зустрітись, про що наявна переписка, а потім вони відмовились, їх «накрутили». Також ОСОБА_1 вказує, що діти перебувають вдома, виглядають у вікна, але до неї не виходять. Крім того, ОСОБА_1 повідомила диспетчера спецлінії «102», що вона телефонує з метою того, що їй потрібно написати заяву за даним фактом.

У подальшому на місце події прибули працівники поліції, зокрема поліцейський Відділу поліцейської діяльності №1 (смт Драбів) Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області старшоий сержант ОСОБА_4 , та які повідомили ОСОБА_1 про те, що надійшло повідомлення про домашнє насильство, на що остання повідомила, що вона телефонувала з метою інформування, оскільки вона приїхала побачитись із дітьми, і хоче, щоб працівники поліції зафіксували це. На що поліцейські відповіли, що це не належить до компетенції поліції і це неправдивий визов та відносно ОСОБА_1 поліцейським Відділу поліцейської діяльності №1 (смт Драбів) Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області старшим сержантом ОСОБА_4 було складено постанову Серія ЕГА № 1722011 від 22.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення, якою останню визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП.

Відповідно до постанови Серія ЕГА № 1722011 від 22.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення, 22.03.2025 по вул. Центральна, 12, с. Вершина-Згарська, Золотоніський район, ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик на спецлінію «102» та повідомила про домашнє насильство, якого не було.

Як зазначено у постанові Серія ЕГА № 1722011 від 22.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.

Вважаючи вказану постанову протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.6 ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно з ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції, поміж іншого, розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею183 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Статтею 183 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань та тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція ст. 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Як встановлено судом ОСОБА_1 зателефонувала на спецлінію «102» з метою повідомлення про те, що вона приїхала зустрітись з дітьми, які мешкають у своїх діда та баби, однак на визначені місце, дату та час діти не прийшли.

Натомість поліцейським Відділу поліцейської діяльності №1 (смт Драбів) Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області старшим сержантом ОСОБА_4 було складено постанову Серія ЕГА № 1722011 від 22.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення, якою останню визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Відповідно до постанови Серія ЕГА № 1722011 від 22.03.2025 по справі про адміністративне правопорушення, 22.03.2025 по вул. Центральна, 12, с. Вершина-Згарська, Золотоніський район, ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик на спецлінію «102» та повідомила про домашнє насильство, якого не було.

Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

У Законі України «Про охорону дитинства» зазначено, що охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом, що «має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні».

Принцип найкращого забезпечення інтересів дитини виступає одним з чотирьох основних керівних принципів прав дитини (право на недискримінацію; найкращі інтереси; право на існування, життя та розвиток; право висловлювати свою думку та на її врахування).

У рішенні у справі «Strand Lobben and Others v. Norway» (N 37283/13) від 10.09.2019 Європейський суд з прав людини вказав, що «3. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. 4. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та «відновлення» сім`ї.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

При вирішенні даної справи суд зауважує, що проживання дітей у іншому населеному пункті з їх дідом та бабою не може обмежувати право матері на спілкування з дітьми, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту неповноілтніх дітей з їх матірю.

Саме з метою повідомлення правоохоронних органів про порушення її права на спілкування із дітьми у попередньо узгодженому місці та час, і звернулась позивач, зателефонувавши 22.03.2025 на спецлінію «102».

У рішенні від 17 січня 2013 року у справі «Хабровські проти України» (Сhabrowski v. Ukraine), заява № 61680/10 Європейський суд з прав людини зазначив, що оскільки взаємовідносини між заявником та його донькою є одним із аспектів сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції, Суду потрібно визначити, чи мало місце недотримання права заявника на повагу до сімейного життя. Суд повторює, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов`язки, властиві ефективному «дотриманню» права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справах «Ігнакколо-Зеніде проти Румунії», заява № 31679/96, п. 94, ECHR 2000-I; «Іглесіас Жиль та A.U.I, проти Іспанії», заява № 56673/00, п. 48, ECHR 2003-V, та «Мікуліч проти Хорватії», заява N 53176/99, п. 58, ECHR 2002-I). 105. Крім того, Суд послідовно встановлював, що позитивний обов`язок держави за статтею 8 Конвенції включає в себе право батьків на доступ до засобів, що дають їм можливість возз`єднатися з їхніми дітьми, та обов`язок національних органів вживати таких засобів.

Також Високий Суд у рішенні від 17 січня 2013 року у справі «Хабровські проти України» (Сhabrowski v. Ukraine), заява № 61680/10 зауважив, що у справах, пов`язаних з виконанням рішень у сфері сімейного права, Суд неодноразово встановлював, що вирішальним є те, чи вжили національні органи усіх необхідних для сприяння виконанню заходів, що можуть обґрунтовано вимагатися за особливих обставин кожної справи. Розглядаючи питання про те, чи становило невиконання рішення суду недотримання права заявника на повагу до сімейного життя, Суд повинен забезпечувати справедливий баланс між інтересами усіх причетних осіб та загальним інтересом забезпечення дотримання верховенства права. У справах цього типу адекватність заходу визначається швидкістю його виконання, оскільки сплив часу може мати невиправні наслідки для взаємовідносин між дитиною та одним із батьків, який не живе з нею (див. рішення у справі «Зильвестер проти Австрії», пп. 59-60).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 17 січня 2013 року у справі «Хабровські проти України» (Сhabrowski v. Ukraine), заява № 61680/10 вказав, що позитивні обов`язки, які стаття 8 Конвенції накладає на Договірні держави щодо возз`єднання батьків з їхніми дітьми, повинні тлумачитися з урахуванням Гаазької Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (див. рішення у справі «Ігнакколо-Зеніде проти Румунії», п. 95), а поняття «найкращі інтереси» дитини також є першочерговим міркуванням у контексті процедур, передбачених Гаазькою Конвенцією (див. рішення у справі «Нойлінгер та Шурук проти Швейцарії» [ВП], заява № 41615/07, п. 76, ECHR 2010).

Однак у даному випадку представником правоохоронного органу, як органу державної влади, уповноваженого на виконання позитивних зобовязань Держави не лише не було забезпечено дотримання прав позивача на повагу до її сімейного життя, а саме на право на побачення із дітьми, а і було притягнуто останню до адміністративної відповідальності за повідомлення про таку подію.

За принципом презумпції невинуватості, закріпленим у ст. 62 Конституції України всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний з`ясовувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені.

Аналіз положень вказаних статей КУпАП, дозволяє дійти висновку, що зміст оспорюваної постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283,284 і 285 КУпАП.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення субєкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

У рекомендації №К(91)І Комітету Ради Європи Державам-чденам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обовязок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Однак з оскаржуваної постанови вбачається, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, належним чином не перевірено, які ж саме обставини були встановлені працівником поліції, що стали підставою для винесення спірної постанови.

Частиною першою статті 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Водночас, судом встановлено, що позивач не була належним чином повідомлена про розгляд справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, їй не було розянено її права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутність події і складу адміністративного право порушення.

Враховуючи, що відповідачем не доведено вину позивача у вчиненні зазначеного правопорушення, що потягло за собою порушення прав позивача та незаконне притягнення останньої до адміністративної відповідальності, провадження по справі необхідно закрити.

Таким чином на підставі викладеного вище, суд висновує задовольнити позовні вимоги повністю.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає про таке.

На підтвердження пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, відповідач вказав, що доданим відеозаписом з бодікамери поліцейського зафіксовано факт обізнаності позивача про винесення спірної постанови 22.03.2025.

Частиною 1 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Крім того, ст. 289 КУпАП України визначено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно із частиною третьою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд зазначає, що аналіз норм статті 289 КУпАП і частини другої статті 291 КУпАП свідчить, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржена протягом десяти днів після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Аналогічна правова норма закріплена також у частині другій статті 286 КАС України, відповідно до приписів якої позовну заяву щодо оскарження рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається та визнається сторонами, що у спірній постанові відсутня відмітка про вручення її другого примірника позивачу, а так само відмітка про відмову позивача від її отримання.

Крім того, представник відповідача у судовому засіданні ствердила, що спірна постанова на адресу позивача не надсилалась, оскільки належні докази направлення позивачу другого примірника постанови відсутні.

Докази надіслання копії оскаржуваної постанови на адресу позивача рекомендованим повідомленням сторона відповідача суду не назвала та не надала.

Про накладення адміністративного стягнення на підставі спірної постанови позивачу стало відомо 09.07.2025, у звязку із накладенням арешту на банківські рахунки позивача державним виконавцем при примусовому виконанні постанови, що стверджується наявним у матеріалах справи витягом з Автоматизованої системи виконавчих проваджень.

З позовною заявою позивач звернулась до суду з даним позовом 29.07.2025.

Відтак, суд відхиляє доводи сторони відповідача про наявність підстав для залишення даного позову без розгляду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 605 грн 60 коп. (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Відтак, враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю, належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Керуючись ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 78, 134, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Золотоніський РВП ГУНП в Черкаській області, Відділ поліцейської діяльності №1 (смт Драбів) Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, старший сержант поліції Відділу поліцейської діяльності №1 (смт Драбів) Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області Новодран Едуард Борисович про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Скасувати постанову поліцейського Відділу поліцейської діяльності №1 (смт Драбів) Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області старшого сержанта Новодрана Едуарда Борисовича Серія ЕГА № 1722011 від 22.03.2025 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська