Справа № 160/15311/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
26.05.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не проведення відповідного нарахунку та виплати всіх сум грошового забезпечення (заробітної плати та інш.) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_3 за період з 01.10.2024 року по 08.11.2024 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення (заробітну плату) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_3 за період з 01.10.2024 року по 08.11.2024 року, а також нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за весь час затримки за період з жовтня 2024 року по дату виплати.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач, ОСОБА_1 , молодший сержант, будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, на особливий період, проходив військову службу на посаді фельдшера медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з 25.09.2023 року по 08.11.2024 року, що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_4 на ім`я позивача. Позивачу нараховувалось та виплачувалось щомісяця грошове забезпечення, до складу якого входило: посадовий оклад, оклад за військовим званням, премії, інші виплати. Останню виплату заробітної плати за вересень 2024 року військова частина НОМЕР_1 здійснила у жовтні 2024 року у розмірі 119 352,76 грн., що може позивач довести випискою банку про находження грошей на його розрахунковий рахунок. Тож, 08.11.2024 року через ганебне ставлення до позивача з боку його безпосередньої керівниці медичної санітарної частини, останній змушений був самовільно залишити військову частину. У січні 2025 року позивач добровільно звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Краматорську з клопотанням про намір повернутися до іншої військової частини для продовження проходження військової служби, а з 28.01.2025 року позивач продовжив військову службу у військовій частині НОМЕР_5 . Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2025 року позивача було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК України і кримінальне провадження було закрито. Підставою для звернення до суду з даним позовом став той факт, що за період з 01.10.2024 року по 08.11.2024 року військова частина НОМЕР_1 не здійснила з позивачем повністю розрахунок по виплаті йому щомісячного грошового забезпечення (заробітної плати). Позивача було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з 28.01.2025 року його було зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_5 . На неодноразові звернення до керівництва військової частини НОМЕР_1 на гарячу лінію Міністерства оборони України 17.03.2025 року №ЦИ-18602057, з вимогою здійснити зі позивачем розрахунок у повному розмірі, жодної відповіді позивач не отримав. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошового забезпечення за означений період протиправною, направлену на порушення його конституційних прав.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 року зазначена вище справа розподілена та 27.05.2025 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 року означену позовну заяву було залишено без руху та надано було строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: заяви про залучення третьої особи (на боці позивача чи відповідача), викладеної з урахуванням положень ч.4 ст.49 КАС України; копії позовної заяви, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи; доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (звернення 17.03.2025 року до військової частини НОМЕР_1 та до Міністерства оборони України; інші звернення та адвокатські запити із зазначенням читабельної дати в разі наявності; інформації із зазначенням дати виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та подання таких доказів щодо дати виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (в разі наявності); вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою, вказавши обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску.
14.07.2025 року від представника Міністерства оборони України до суду надійшло пояснення щодо позову або відзиву. Мотиви даного пояснення зводяться до того, що Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Наказ №260). При цьому, п. 8 Розділу І Наказу №260 імперативно встановлено, що грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир). Позивач на грошовому забезпеченні у Міноборони не перебував, отже дані правовідносини не відносяться до компетенції Міноборони. Відтак, представник третьої особи просить суд врахувати дане пояснення при розгляді справи та прийняти законне та обґрунтоване рішення.
17.07.2025 року від представника військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив наступне. Відповідно до пункту 15 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Таким чином, з 08.11.2024, коли позивач самовільно залишив місце служби, йому було призупинено виплату грошового забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.11.2024 №317 молодшого сержанта ОСОБА_1 зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 10 листопада 2024 року. Молодший сержант ОСОБА_1 до цього часу знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 і зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не виключений. До військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 не повертався, жодних документів на підтвердження того, що ОСОБА_1 проходить військову службу в іншій частині на адресу відповідача не надходило. На даний час він все ще вважається особою, яка самовільно залишила місце служби. Таким чином, в діях відповідача відсутня протиправна бездіяльність. Відповідач вважає, що протиправної бездіяльності не вчиняв, діяв в межах та у спосіб визначений чинним законодавством України, в зв`язку з чим у задоволенні позову просить відмовити.
31.07.2025 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій містилось клопотання про витребування доказів. У даній відповіді на відзив представник позивача зазначила наступне. Відповідач не заперечує той факт, що внаслідок самовільно залишення військової частини 08.11.2024 року відносно ОСОБА_1 було відкрито кримінальне провадження на підставі наданих відповідачем документів, але заперечує той факт що був обізнаний стосовно результату його розгляду. З даними твердженнями в частині необізнаності в/ч НОМЕР_1 не слід погодитися, оскільки інформація стосовно розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_1 міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який знаходиться у вільному доступі. В ухвалі Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року зазначено, що ОСОБА_1 для продовження проходження військової служби направлено до військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України та командира військової частини після набрання законної сили даної ухвали зобов`язано невідкладно поновити молодшого сержанта ОСОБА_1 на військовій службі. Сам позивач у телефонному режимі, шляхом письмових звернень до керівництва в/ч НОМЕР_1 повідомляв, що продовжує військову службу в іншій військовій частині спочатку у в/ч НОМЕР_6 , а з 25.01.2025 р. по теперішній час в/ч НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 наполягав на перерахуванні відповідачем несплаченого грошового утримання (заробітної плати) за період з 01.10. по 08.11.2024 року на його картковий рахунок, на який раніше йому перераховувалась зарплата. Замовчування цих фактів відповідачем свідчить про протиправність його бездіяльності та порушення законних прав позивача на оплату його праці та безпідставного ухилення від виплати належного ОСОБА_1 грошового утримання та відшкодування втрати доходів у зв`язку з порушенням їх виплати, передбачених Законом № 2050-ІІІ. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 року витребувано у військової частини НОМЕР_1 : копії наказів командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування та виключення зі списків особового складу військової частини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витяг з послужного списку ОСОБА_1 довідку про розмір грошового утримання (заробітної плати), його складових за період з 01.08.2023 р. по час виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ; довідку про розмір нарахованого грошового утримання за період з 01.10.2024 по 08.11.2024 року ОСОБА_1 ; довідку про розмір заборгованості перед ОСОБА_1 по виплаті грошового утримання (заробітної плати); копії наказів про преміювання офіцерів за аналогічною посадою станом на 1 січня 2024 року та здійснення розрахунку середнього розміру премії. Фактично вказана ухвала суду виконана частково, 28 липня 2025 року на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду не було надано 1. копії наказу про виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ; 2. довідку про розмір грошового утримання ОСОБА_1 та його складових (з зазначенням про нарахування грошової винагороди за участь у бойових діях) за період з 01.08.2023 р. по 08.11.2024 р.; 3. довідку про розмір нарахованого грошового утримання за період з 01.10.2024 р. по 08.11.2024 р. з урахуванням бойових; 4. Довідку про розмір заборгованості перед ОСОБА_1 по виплаті грошового утримання; 5. Копії наказів про преміювання за аналогічною посадою станом на 1 січня 2024 року та здійснення розрахунку середнього розміру премії. Таке ставлення відповідача до виконання ухвали суду, унеможливлює з`ясуванню всіх обставин справи та доведення моїх вимог, оскільки позивач позбавлений можливості отримати їх законним шляхом, тому що мої запити та заяви відповідач повністю ігнорував. Вказуючи на протиправність бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення (заробітної плати) та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, ОСОБА_1 просить зобов`язати нарахувати і виплатити йому таку заборгованість. Відповідно до розрахунку ОСОБА_1 заборгованість відповідача по сплаті грошового утримання складає з 01.10 по 31.10.2024 р. складає: грошове забезпечення -22 672 грн.; додаткова винагорода 98 500 грн. з урахуванням його участі у бойових діях на виконання бойових завдань на території селища Удачне, Покровського району, Донецької області, що має бути зазначено у журналі ведення бойових дій та розпорядженні (наказах) командира про залучення мене до виконання бойових завдань. За період з 01.11. по 08.11.2024 року грошове утримання складає: 6046 грн. з рахунку: (22 672 грн. : 30 дн.х 8 дн. = 6046 грн.). Таким чином, розмір заборгованості складає: 22 672 + 98 500 + 6046 = 127 218 грн. Поряд зі сплатою заборгованості за період з 01.10.2024 р. по 08.11.2024 року у розмірі 127 218 грн., відшкодуванню підлягає компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, передбачених Законом «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку по рушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року (далі Закон №2050-ІІІ). Порядок № 159 у порівнянні із Законом № 2050-III деталізував види соціальних виплат як доходів громадян, при цьому їх перелік не є виключним у цьому Порядку. На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року постановою № 168 установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та постанови № 168 наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44 затверджено зміни до Порядку № 260, а саме доповнено новим розділом XXXIV, який врегульовує питання виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану (застосовується з 01 лютого 2023 року). Виходячи зі змісту наведених положень Закону № 2011-XII, постанови № 168 та Порядку №260 винагорода, як вид виплат військовослужбовцям, є частиною їх грошового забезпечення та можуть належати як до групи щомісячних додаткових видів, так і до одноразових додаткових видів. Аналіз таких виплат та дослідження їх правової природи показує, що вони невід`ємно пов`язані з особливим характером та умовами служби військовослужбовця, зі здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають із статусу військовослужбовця та передбачені законом. Згідно з пунктом 14 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього. Зі змісту статті 2 Закону № 2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після строки його виплати утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Відповідно до обставин справи, відповідач не заперечує факт наявності заборгованості по сплаті ОСОБА_1 грошового утримання за період з 01.10.2024 року по 08.11.2024 року та факту порушення строків його виплати. Розмір заборгованості, відповідно до розрахунку позивача, складає: 127 218 грн. Враховуючи наявність як факту невиплати позивачу грошового забезпечення, так і порушення строку його виплати, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати такого грошового забезпечення за період з 01 жовтня 2024 року по день виплати грошового забезпечення. Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Таким чином, бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення ( заробітної плати) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, є протиправною. Виплата компенсації не обумовлюється зверненням із відповідною заявою, натомість обов`язок щодо її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів. З огляду на невчасну виплату позивачу належних йому сум, що сторонами не заперечувалося, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, та просить його позовні вимоги задовольнити, шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по виплаті грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку їх виплати, починаючи з 08.11.2024 року по дату виплати, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ.
В період з 18.07.2025 року по 31.07.2025 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , молодший сержант, будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, на особливий період, проходив військову службу на посаді фельдшера медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Так, з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.09.2023 року №11 убачається: 71. Солдата ОСОБА_3 , НОМЕР_3 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», призначити на посаду санітара медичного пункту 1 механізованого батальйону, ВОС- 878658А. З 25 вересня 2023 року зарахувати до списків особового складу та на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з 26 вересня 2023 року і вважати таким, що з 25 вересня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом згідно з тарифним розрядом 4 у сумі 2730 гривень, шпк «солдат». Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна - 00 років 00 місяців 00 днів, пільгова - 00 років 00 місяці 00 дні, загальна - 00 років 00 місяців 00 днів. Виплачувати щомісячну премію відповідно до особистого внеску у загальний результат служби в розмірі 556% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років. Підстава: іменний список ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.09.2023 № 770.
Згідно витягу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з журналу бойових дій (реєстраційний номер 176 ДСК від 03.06.2024) (реєстраційний номер 237 ДСК від 06.10.2024) (реєстраційний номер ДСК від 16.11.2024) 08.11.2024 10.00 під час проведення перевірки наявності особового складу медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , було виявлено відсутність фельдшера медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 , який самовільно залишив місце служби, на телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження не відоме.
Згідно витягу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з журналу бойових дій (реєстраційний номер НОМЕР_7 ДСК від 06.10.2024) - 08.11.2024 10.00 під час проведення перевірки наявності особового складу медичного 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , було виявлено відсутність фельдшера медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 , який самовільно залишив місце служби, на телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження не відоме.
Позивачу нараховувалось та виплачувалось щомісяця грошове забезпечення, до складу якого входило: посадовий оклад, оклад за військовим званням, премії, інші виплати. Останню виплату заробітної плати за вересень 2024 року військова частина НОМЕР_1 здійснила у жовтні 2024 року у розмірі 119 352,76 грн., що підтверджено випискою банку про находження грошей на його розрахунковий рахунок.
Як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, 08.11.2024 року через ганебне ставлення до позивача з боку його безпосередньої керівниці медичної санітарної частини, останній змушений був самовільно залишити військову частину. У січні 2025 року позивач добровільно звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Краматорську з клопотанням про намір повернутися до іншої військової частини для продовження проходження військової служби, а з 28.01.2025 року позивач продовжив військову службу у військовій частині НОМЕР_5 . Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2025 року позивача було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК України і кримінальне провадження було закрито. Підставою для звернення до суду з даним позовом став той факт, що за період з 01.10.2024 року по 08.11.2024 року військова частина НОМЕР_1 не здійснила з позивачем повністю розрахунок по виплаті йому щомісячного грошового забезпечення (заробітної плати). Позивача було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з 28.01.2025 року його було зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_5 . На неодноразові звернення до керівництва військової частини НОМЕР_1 на гарячу лінію Міністерства оборони України 17.03.2025 року №ЦИ-18602057, з вимогою здійснити зі позивачем розрахунок у повному розмірі, жодної відповіді позивач не отримав.
25.12.2024 року ОСОБА_1 та його представник засобами поштового зв`язку звернулись до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просили повідомити: чи нараховувалась у цей період ОСОБА_1 грошове забезпечення (зарплата), відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ; Порядку, затвердженого Міністерством оборони України від 07.06.2018 року № 260 та інш. нормативними актами, його складові та розмір; у зв`язку з чим не було сплачено грошове забезпечення (зарплата) ОСОБА_1 за цей період; розмір заборгованості військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_9 ОМБр 1 перед військовим ОСОБА_1 . Також, просили здійснити з ОСОБА_1 розрахунок у повному обсязі та сплати наявну заборгованість протягом 7 робочих днів, перерахувавши грошові кошти на його р/рахунок (картка НОМЕР_10 ).
20.01.2025 року позивач та його представник засобами поштового зв`язку звернулись до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просили повідомити: чи нараховувалась у цей період ОСОБА_1 грошове забезпечення (зарплата), відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ; Порядку, затвердженого Міністерством оборони України від 07.06.2018 року № 260 та інш. нормативними актами, його складові та розмір; у зв`язку з чим не було сплачено грошове забезпечення (зарплата) ОСОБА_1 за цей період; розмір заборгованості військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_9 ОМБр 1 перед військовим ОСОБА_1 . Також, просили здійснити з ОСОБА_1 розрахунок у повному обсязі та сплати наявну заборгованість протягом 7 робочих днів, перерахувавши грошові кошти на його р/рахунок (картка НОМЕР_10 ).
Крім того, 20.01.2025 року представник позивача адвокат Петренко І.Ф. звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку із адвокатським запитом, в якому просила видати: копії наказів командира в/ч НОМЕР_1 151 ОМБр 1 про зарахування та виключення зі списків особового складу військової частини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витяг з послужного списку ОСОБА_1 ; довідку про розмір грошового утримання (заробітної плати), його складових за період з 01.08.2023 р. по час виключення зі списків особового складу військової частини ОСОБА_1 ; довідку про розмір заборгованості перед ОСОБА_1 по виплаті грошового утримання (заробітної плати).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 17.02.2025 року №926, остання видана молодшому сержанту ОСОБА_3 в тому, що він призваний не військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 з 25.09.2023 по теперішній час.
19.02.2025 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі №175/1506/25 клопотання ОСОБА_1 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України задоволено.
Звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України у порядку, передбаченому ч.5 ст.401 КК України, для продовження проходження військової служби.
Зобов`язано молодшого сержанта ОСОБА_1 невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання даною ухвалою законної сили прибути до військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України для продовження проходження військової служби.
Зобов`язано командира військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України, після набрання ухвалою законної сили, невідкладно поновити молодшого сержанта ОСОБА_1 на військовій службі.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 18.03.2025 року №788 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, молодший сержант ОСОБА_1 в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_5 дійсно в період з 10.02.2025 по 17.03.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в с. Липці, Харківської області.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо [рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій (далі - Рішення № 5-рп/2002)].
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення № 5-рп/2002).
Передусім суд зауважує, що розглядає адміністративну справу не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом він не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі № 824/399/17-а.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами
Частиною другою ст. 24 Закону №2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.
Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260 (далі - Порядок № 260).
Згідно із п.15 розділу І Порядку № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
За змістом наведеної норми, підставою для призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцю є самовільне залишення військової частини або місця служби.
Питання виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад врегульовано Розділом XXVIII Порядку № 260, відповідно до якого встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці (п.1 Розділу XXVIII Порядку № 260)
Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України (п. 5 Розділу XXVIII Порядку № 260).
Грошове забезпечення військовослужбовців під час перебування у розпорядженні підлягає перерахунку в разі набуття права на збільшення розмірів окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також змін у нормах грошового забезпечення (п.6 розділу XXVIII Порядку № 260).
Розділом XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, унормовано питання виплати грошового забезпечення позивачу у період перебування його у розпорядженні.
Судом встановлено, що згідно витягу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з журналу бойових дій (реєстраційний номер 176 ДСК від 03.06.2024) (реєстраційний номер 237 ДСК від 06.10.2024) (реєстраційний номер ДСК від 16.11.2024) 08.11.2024 10.00 під час проведення перевірки наявності особового складу медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , було виявлено відсутність фельдшера медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 , який самовільно залишив місце служби, на телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження не відоме.
Згідно витягу 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з журналу бойових дій (реєстраційний номер НОМЕР_7 ДСК від 06.10.2024) - 08.11.2024 10.00 під час проведення перевірки наявності особового складу медичного 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , було виявлено відсутність фельдшера медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 , який самовільно залишив місце служби, на телефонні дзвінки не відповідає, місцезнаходження не відоме.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 17.02.2025 року №926, остання видана молодшому сержанту ОСОБА_3 в тому, що він призваний не військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 з 25.09.2023 по теперішній час.
19.02.2025 року ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі №175/1506/25 клопотання ОСОБА_1 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст.401 КК України задоволено.
Звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України у порядку, передбаченому ч.5 ст.401 КК України, для продовження проходження військової служби.
Зобов`язано молодшого сержанта ОСОБА_1 невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання даною ухвалою законної сили прибути до військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України для продовження проходження військової служби.
Зобов`язано командира військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України, після набрання ухвалою законної сили, невідкладно поновити молодшого сержанта ОСОБА_1 на військовій службі.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 18.03.2025 року №788 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, молодший сержант ОСОБА_1 в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_5 дійсно в період з 10.02.2025 по 17.03.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в с. Липці, Харківської області.
Таким чином, оскільки позивачу не виплачено грошове забезпечення за період з 01.10.2024 року по 07.11.2024 року тобто до призупинення військової служби (08.11.2024 року), то у військової частини НОМЕР_1 наявний обов`язок нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за цей період, проте відповідач не зробив цього, відтак захист порушеного права полягає у зобов`язанні відповідача вчинити такі дії шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоотримане грошове забезпечення з 01.10.2024 року по 07.11.2024 року.
При цьому, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про зобов`язати відповідача нарахувати йому також за 08.11.2024 року недоотримане грошове забезпечення, оскільки з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2024 року №315 убачається, що позивачу призупинено виплату грошового та всіх інших видів забезпечення в повному обсязі саме з 08.11.2024 року.
Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Відтак, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності невиплати позивачу грошового забезпечення за період з 01.10.2024 року по 07.11.2024 року, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.
Варто зазначити, що Закон України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон №2050-III) гарантує громадянам право на компенсацію втрати частини доходів у разі порушення строків їх виплати, включаючи випадки затримки грошового забезпечення військовослужбовців.
Компенсація проводиться за весь період затримки виплат із урахуванням індексу зростання споживчих цін (інфляції), офіційно оприлюдненого за відповідний період (статті 1, 2 Закону №2050-III).
Важливо підкреслити, що під доходами у розумінні Закону №2050-III маються на увазі, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, яке є систематичною виплатою та не має разового характеру. Це підтверджує правомірність застосування зазначеного Закону саме до грошового забезпечення, оскільки воно відноситься до кола доходів, що підлягають компенсації у разі затримки їх виплати.
Ключовим є положення статті 4 Закону №2050-III, яке встановлює, що виплата суми компенсації має здійснюватися в тому ж місяці, в якому проводиться виплата основної суми заборгованості. Це означає, що компенсація підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті одночасно з погашенням основної суми заборгованості, без потреби у додатковому зверненні Позивача чи поданні окремої заяви.
Дане правове регулювання деталізоване Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.
Також, Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово наголошував, що компенсація має компенсаторний характер, спрямований на збереження купівельної спроможності доходів особи, які знецінюються через інфляційні процеси в разі порушення строків виплати.
Поряд з цим, Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 №9-рп/2013 також підкреслив, що компенсація втрати доходів та індексація є елементами соціального захисту, спрямованими на збереження купівельної спроможності доходів особи.
Відповідно до статті 18 Закону України №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян держава гарантує індексацію доходів населення в умовах зростання цін.
Таким чином, виплата компенсації втрати частини доходів за несвоєчасну виплату грошового забезпечення є реалізацією цієї гарантії та має здійснюватися в повному обсязі, з урахуванням інфляційних процесів.
Таким чином, неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасного перерахунку та виплати грошового забезпечення позивачу за період 20202023 років, у тому числі пов`язаних виплат (грошова допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань), є прямою підставою для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону №2050-III.
Це право виникає автоматично з факту порушення строків виплати доходів, є обов`язковим для виконання та не залежить від подання будь-якої заяви позивачем.
Це право захищене не лише національним законодавством, а й узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини щодо захисту майнових прав.
Компенсація має компенсаторний характер і спрямована на відновлення купівельної спроможності доходів, які мали бути виплачені своєчасно, але внаслідок протиправної бездіяльності відповідача були недоотримані.
Отже, невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасного перерахунку та виплати грошового забезпечення позивачу з 01.10.2024 року по 07.11.2024 року є достатньою підставою для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України №2050-III.
Це право виникає автоматично з факту порушення строків виплати доходів, є обов`язковим для виконання та не залежить від подання будь-якої заяви позивачем.
З огляду на викладене, право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення є обґрунтованим, як на підставі законодавства, так і підтверджується усталеною судовою практикою.
Зокрема, в аналогічних справах Верховний Суд неодноразово наголошував на обов`язковості нарахування та виплати такої компенсації у разі затримки виплат грошового забезпечення: постанова Верховного Суду від 12.09.2024 у справі №400/5837/23 суд вказав, що компенсація повинна нараховуватись у місяці, коли проводиться виплата заборгованості. Невиплата компенсації в цей період є відмовою у її нарахуванні, яка не потребує окремого оформлення рішенням. Постанова Верховного Суду від 02.04.2024 у справі №560/8194/20 - підтверджено, що нарахування компенсації проводиться у місяці погашення основної суми боргу, незалежно від того, чи попередньо сума була нарахована. Постанова Верховного Суду від 29.04.2021 у справі №240/6583/20 - підкреслено, що право на компенсацію виникає з моменту порушення строків виплати доходів, а не з моменту судового встановлення боргу.
З огляду на зазначене, нарахування компенсації втрати частини доходів є обов`язковим наслідком порушення строків виплати грошового забезпечення позивачу.
Таким чином, бездіяльність відповідача є протиправною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства України, принципу правової визначеності та принципу верховенства права.
Вказані обставини обумовлюють правомірність моїх позовних вимог та є достатніми підставами для їх задоволення в повному обсязі.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд зауважує, що грошове забезпечення, одноразова грошова допомога при звільненні, грошова допомога на оздоровлення є доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності своїх дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення частково.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні докази понесення ним інших судових втрат, жодні судові витрати не належать розподілу та стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не проведення відповідного нарахування та виплати всіх сум грошового забезпечення (заробітної плати та інш.) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_3 за період з 01.10.2024 року по 07.11.2024 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити недоотримане грошове забезпечення (заробітну плату) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_3 за період з 01.10.2024 року по 07.11.2024 року, а також нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за весь час затримки за період з 01.10.2024 року по дату виплати.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник