Справа № 826/7999/18
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 рокусправа № 826/7999/18

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнати протиправними дії та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 16), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень - Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.11.2017 №66528/03, правонаступником якого відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 № 203 є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як правонаступника Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 25.10.2017 згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII в редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-III, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією, тобто відповідно до довідки Генеральної прокуратури України про заробітну плату від 24.10.2017 № 18-371зп, без обмеження її максимального розміру у грошовому вимірі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він, маючи необхідну вислугу років, а саме: 20 років 19 днів, у тому числі безперервний стаж роботи на посадах прокурора 17 років 10 місяців 10 днів, - 25.10.2017 звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакціях Закону України від 5 жовтня 1995 року № 358/95 ВР та Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-III).

Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві листом від 27.11.2017 №66528/03 повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії на підставі заяви від 25.10.2017 та покликалося на те, що оскільки згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VII у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Позивач вважає, що відмова органу пенсійного фонду призначати йому пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакціях Закону України від 5 жовтня 1995 року № 358/95 ВР та Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-III) порушує його право на пенсію, оскільки звужує таке. Просить позов задовольнити.

Львівський окружний адміністративний суд прийняв цю справу до провадження 07.02.2025.

До цього часу ця справа знаходилася на розгляді в ОАС м. Києва.

Після звернення позивача до ОАС м. Києва з цією позовною заявою, 03.07.2018 відповідач, ГУ ПФ у м. Києві подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечило з тих підстав, що станом на день звернення позивача до суду діє закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, який передбачає, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років : - з 01 жовтня 2017 року до 30 вересня 2018 року 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Тому відповідач зазначає, що позивач, на день звернення із заявою про призначення пенсії, 25.10.2017, такий стаж був відсутній.

Крім того, відповідач вказує про безпідставність покликання позивача як на ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, оскільки така втратила чинність на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і на те, що у 2001 році позивач сподівався, що пенсію у майбутньому йому буде призначено саме відповідно до означеної статті. Просить у позові відмовити.

10.07.2018 позивач подав до суду додаткові пояснення стосовно обґрунтування позову, у яких зазначив про звуження його прав в частині пенсійного забезпечення та покликався на рішення КС України від 22.05.2018 №5-р/2018.

13.07.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому наголосив, що на день звернення до відповідача із заявою пор призначення пенсії у нього був необхідний стаж, а саме: 20 років 19 днів, у тому числі безперервний стаж роботи на посадах прокурора 17 років 10 місяців 10 днів, а також, що у позові йдеться не про розмір виплати, а насамперед про призначення пенсії. У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач не спростував твердження позивача в частині звуження прав позивача через не призначення йому пенсії відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII.

Відповідач наголошує, що 15.07.2015 набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до Розділу XII Прикінцевих положень якого визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон № 1789-ХІІ, крім, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, що втратили чинність з 15.12.2015. Просить у позові відмовити.

Після того, як справу №826/7999/18 у 2025 році до свого провадження прийняв Львівський окружний адміністративний суд, на адресу суду, 23.04.2025, надійшов, а 05.05.2025 суддя отримала (з урахуванням часу перебування у відрядженні) відзив на адміністративний позов.

У цьому відзиві йдеться не про призначення, а про перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру.

Так, відповідач зазначає, що з набранням чинності Законом № 1697-VI1 пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулюється положеннями статті 86, за правилами частин першої, другої якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відтак, відповідач вважає, що відсутні підстави для перерахунку пенсії позивачу без обмеження її максимальним розміром.

Крім того, відповідач вказав, що позивачу пенсію призначено, він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 20.01.2023 згідно із заявою від 20.01.2023 №600 та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV відповідно до матеріалів ЕПС 74 ОСОБА_1 та вимог чинного законодавства. Просить у позові відмовити.

Ухвалою від 21.05.2025 суд постановив перейти до розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження.

05.09.2025 позивач подав до суду відповідь на відзив, котрий поданий відповідачем у квітні 2025 року, у якій зазначив, що при призначенні позивачу пенсії повинні застосовуватися норми ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ , оскільки такі були чинними на час, коли у позивача виникло право на пенсію. Позивач також вказує, що відповідач не арґументував правомірність оспорюваного рішення. Більше того, позивач вважає, що не призначення йому пенсії є дискримінаційним у зв`язку із прийняттям нового закону та зміною правового регулювання пенсійного забезпечення прокурорів. На думку позивача, арґументи відповідача про призначення позивачу пенсії у 2023 році не стосуються предмета спору у цій справі. Просить позов задвольнити.

Ухвалою суду від 06.10.2025 суд постановив закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті.

Суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначив, що він, маючи необхідну вислугу років - 20 років 19 днів, у тому числі безперервний стаж роботи на посадах прокурора 17 років 10 місяців 10 днів, 25.10.2017 звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, правонаступником якого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №203, є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, із заявою про призначення і пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 1789-ХІІ із змінами і доповненнями (далі - Закон № 1789-ХІІ).

При зверненні до відповідача позивач подав документи, які підтверджують наявність у нього вислуги років понад 20 років, необхідного для роботи прокурором та права на пенсію, та стажу відповідно вимог Закону України прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ в редакції Закону від 12.07.2001: копію трудової книжки; копію диплому бакалавра, копію диплома спеціаліста, довідку Генеральної прокуратури України про заробітну плату від 24.10.2017 №18-371зп та ін.

Відомостями трудової книжки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) підтверджується його стаж в органах прокуратури:

з 15.12.1999 до 24.10.2000 стажист-помічник прокурора Ужгородської транспортної прокуратури

з 23.10.2000 до 15.01.2002 помічник Ужгородського транспортного прокурора

з 15.01.2022 до 20.02.2004 прокурор відділу нагляду за додержанням і застосуванням законів прокуратури області

з 20.02.204 до 23.10.2004 старший прокурор відділу нагляду захисту майнових інших особистих немайнових прав і свобод громадян та інтересів держави управління прав і свобод громадян та інтересів держави

з 23.10.2004 до 13.04.2005 заступник Берегівського міжрайонного прокурора

з 13.04.2005 до 27.12.2005 начальник відділу захисту майнових інших особистих немайнових прав і свобод громадян та інтересів держави управління прав і свобод громадян та інтересів держави

27.12.2005 до 14.09.2006 старший помічник прокурора області з питань захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень

З 15.09.2006 на прокурорських посадах у Генеральній прокуратурі України.

Останній запис у копії трудової книжки від 05.07.2016 про призначення прокурором організаційно-методичного відділу; продовжує працювати.

Суд також встановив, що позивач, з 02.08.1995 до 29.06.2000 навчався на денній формі навчання юридичного факультету Ужгородського державного університету і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста. Ця обставина підтверджується доказами, що є у справі.

Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві листом від 27.11.2017 №66528/03 у призначенні ОСОБА_1 пенсії, відповідно до довідки Генеральної прокуратури України від 24.10.2017 №18-371зп, відмовлено.

Відмовляючи у призначенні пенсії, відповідач вказав, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII визначено, якщо у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, серед інших і Законом України «Про прокуратуру».

Додатково повідомлено, що ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, яка регулює питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, мала набрати чинності з 25.04.2015 (через 6 місяців після опублікування цього Закону). Водночас, Закон України «Про внесення зміни до Закону України «Про прокуратуру» щодо відтермінування набрання чинності» №335-VIII від 21.04.2015 змінив дату набрання чинності з 25.04.2015 на 15.07.2015.

Покликаючись на зазначене відповідач стверджує, що у позивача нема права на призначення пенсії відповідно до Закону з урахуванням положень пункту 5 Закону 213».

Не погоджуючись з рішенням (діями) відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Оцінюючи обставини цієї справи та спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції, що діяла до 01 жовтня 2011 року) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 процентів від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 процентів місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ. Зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років.

З 15.07.2015 стаття 50-1 Закону № 1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI.

З наданих документів до заяви про призначення пенсії (трудової книжки, дипломів) підтверджується стаж роботи позивача в органах прокуратури та становить станом на день звернення за призначенням пенсії, тобто 25.10.2017, 20 років 19 днів, у тому числі безперервний стаж роботи на посадах прокурора 17 років 10 місяців 10 днів

Так, відповідно до ч.1 ст.86 Закону № 1697-VII , який набув чинності 15.07.2015, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років : - з 01 жовтня 2017 року до 30 вересня 2018 року 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Таким чином, відповідно до означеної норми Закону № 1697-VII у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років станом на 15.07.2015.

Окрім того, слід зазначити, що виходячи із дії законів в часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону №1697-VII, який набув чинності 15.07.2015, а не положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, який втратив свою чинність (окрім частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1), на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Стосовно тверджень позивача про наявність у нього права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, то позивач пов`язує це з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури.

Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, призвела до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить, як вважає позивача, про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

З огляду на вказані твердження позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.50-1 Закону №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001р. (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 1 жовтня 2011 року (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011р.), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

В подальшому відбулися зміни до положень частини 1 цієї статті 50-1 (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011р.), якою було визначено право прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не меншого, ніж визначеного у цій статті.

Суд звертає увагу, що аналізом наведених норм, як у випадку встановленому ч.1 ст.50-1 Закону, так і ч.1 ст.86 Закону №1697, законодавець обумовлює право на пенсійне забезпечення за вислугу років при наявності наведених умов для таких осіб, у випадку, якщо така особа реалізує його шляхом звернення до органів пенсійного фонду.

Тобто, саме на день звернення така особа повинна мати певний стаж роботи, щоб отримати право на пенсію за вислугою років.

Окрім того, внаслідок змін до ст.50-1 Закону щодо права на призначення пенсії, по новому було врегульоване питання також щодо розміру обчислення такої пенсії. Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 1 жовтня 2011 року, що мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникало право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права, а починаючи з внесення до неї змін та її скасуванні право виникало за наявності набутого іншого стажу, період якої наведений у цій статі. При цьому, таке право виникало в силу вимог закону, в той же час реалізація такого права у зазначених осіб могло виникати якщо воно було фактично реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії та відповідними документами.

У випадку позивача, станом з 26 липня 2001 року до 1 жовтня 2011 року позивач не мав відповідного стажу роботу, а відтак не міг реалізувати право на призначення пенсії. Лише у разі, якби позивач мав відповідний стаж, а йому б відмовили у призначенні пенсії, то можна би було висновувати про підстави звуження його прав.

Отже при прийнятті Закону № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Щодо тверджень позивача що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, то вважає за доцільне застосувати правовий висновок Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні «Великода проти України» (№ 43331/12), за яким законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, оскільки стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону № 1697-VII, а в період дії статті 50-1 Закону № 1789-XII він не набув права на призначення пенсії за вислугу років, відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугою років.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд взяв до уваги правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 442/727/17 та від 29 листопада 2023 року у справі № 640/20585/18.

З урахуванням викладеного суд висновує про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 16) про визнання протиправними дії та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.10.2025.

Суддя Лунь З.І.