Справа № 279/6858/24
Суддя: Волкова Н. Я.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2-а/279/74/25
Справа № 279/6858/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Гонцовською Л.В., розглянувши адміністративну справу №279/6858/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання бездіяльності протиправною, в обґрунтування якого зазначив, що перебуває на обліку у боржника. У провадженні Коростенського міськрайонного суду знаходилась адміністративна справа №279/12603/14-а за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області, управління Пенсійного фонду України в м.Коростені та Коростенському районі Житомирської області про визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити перерахунок та стягнення недовиплачених коштів, передбачених ст.37, 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12.05.2015 р. по справі №279/12603/14-а «Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 коштів, передбачених ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 40% мінімальної заробітної плати щомісячно за період з 21.05.2014 р. по 02.08.2014 р., із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 р.» з урахуванням проведених виплат». Рішення суду набрало законної сили 17.11.2015 р. У 2024 р. здав дублікат виконавчого листа у відділ примусового виконання рішень. Із липня 2024 р. виконавчий лист №279/12603/14-а, виданий 12.12.2023 р., по даній справі знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (підтвердженням цьому є постанова ст. державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Химач О.С. від 07.08.2024 р., яку отримав 30.10.2024 р. простим листом без будь-яких печаток/штампів). Станом на сьогодні рішення не виконане. Таку бездіяльність, вважає протиправною. Даними позовними вимогами захищає свої соціальні права.

Просив позов про визнання протиправною бездіяльності відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні ВП №75737812 розглянути згідно Конституції України і задовольнити; визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні ВП №75737812, виражену у невжитті всіх передбачених законодавством заходів забезпечення примусового виконання рішення суду у справі №279/12603/14-а; зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні ВП №75737812 вжитти всіх передбачених законодавством заходів забезпечення примусового виконання рішення суду у справі №279/12603/14-а на забезпечення його процесуальних гарантій, як стягувача, спрямованих на повне та фактичне виконання рішення про «Зобов`язати Управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 коштів, передбачених ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 40% мінімальної заробітної плати щомісячно за період з 21.05.2014 р. по 02.08.2014 р., із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 р.» з урахуванням проведених виплат»; звільнити його від сплати судового збору, як позивача, що має статус інваліда війни 2 групи.

Представник відповідача відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) направила відзив на позовну заяву, в якому вказала, що відділ примусового виконання рішень заперечує проти вимог викладених у позові, з огляду на наступне. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). Так, відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче №75737812 з примусового виконання виконавчого листа по справі №279/12603/14-а, виданий 12.12.2023 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області, яким зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 коштів передбачених ст.37 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 40% мінімальної заробітної плати щомісячно за період з 21.05.2014 року по 02.08.2014 року із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на

2014 рік» з врахуванням проведених виплат. 07.08.2024 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження за вих. №74388. Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Згідно повідомлення боржника Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області, щодо виконавчого листа №279/12603/14-а Управління відповідно до ст.37 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 21.05.2024 по 02.08.2014 р. нараховані кошти стягувану в сумі 1173,62 грн. Крім того, відповідно до статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи фінансування витрат, пов`язаних з реалізаціє цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством. Статтею 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можуть здійснюватися лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Згідно з ч.3 ст.19 Бюджетного кодексу України учасниками бюджетного процесу є органи, установи та посадові особи, які наділені бюджетними повноваженнями. Частина 1 ст.22 даного Кодексу закріплює положення, відповідно до яких для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Управління є бюджетною установою та у своїй діяльності керується Бюджетним кодексом України. Відповідно до ст.48 Бюджетного кодексу України управління, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, отримує фінансування та здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Зобов`язання взяті, учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Кодексом та Законом про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються. Законами України про державний бюджет України на відповідні роки видатки на виконання судових рішень з виплати компенсацій та допомоги відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Міністерству соціальної політики України, як розпоряднику коштів вищого рівня, не передбачались. Крім того, паспортом Бюджетної програмами за КПКВК 2501530 «Соціальний захист громадян, які потрапили у складні життєві обставини» управлінню у 2024 році не передбачено видатки на виконання судових рішень. При перевірці виконання рішення суду боржником державним виконавцем встановлено, що рішення суду боржником в частині виплати заборгованості не виконано. Тому державним виконавцем 10.12.2024 на підставі вимог статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення на боржника штрафу в сумі 5100 грн., в якій також зазначена вимога боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду. Відповідь від боржника до відділу ще не надходила. Статтею 378 КАСУ та ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Таким чином, державним виконавцем підготовлено 10.12.2024 року заяву про зміну способу виконання рішення по справі 279/12603/14-а та направлено суду та сторонам до відома. Звертають увагу суду, що у справі №342/158/17 від 17 квітня 2019 року Верховним судом України висловлено правову позицію, якою визначено, що «протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи. Стаття 1 Закону №1404-VIII визначає основною метою виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження, виконання судового рішення чи рішення інших органів, які підлягають примусовому виконанню згідно з цим Законом, у спосіб, вказаний у відповідному рішенні. Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.Ураховуючи положення пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII, законодавством не передбачено повноважень державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб. У відповідності до п.1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Таким чином, державний виконавець не може перевищувати свої повноваження та виходити за межі вимог судового рішення, а виконує його лише у той спосіб, який зазначено у резолютивній частині рішення. Стаття 18 Закону визначає обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців. Нормами зазначеної статті передбачено права та обов`язки виконавців, обмеження щодо вчинення окремих виконавчих дій, а також встановлюється принцип обов`язковості вимог виконавців. Законом чітко регламентовано зміст окремих обов`язків виконавців, а саме визначено наступні обов`язки: ефективно вчиняти виконавчі дії, надавати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження прокурору як учаснику виконавчого провадження, розглядати заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їх клопотань в установлені законом строки; роз`яснювати права та обов`язки сторонам, а також іншим учасникам виконавчого провадження. Частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Тобто, в даному випадку боржник, надавши підтвердження здійснення заходів направлених на виконання рішення суду, не ухилявся від виконання. Протиправність є основною ознакою правопорушення. Протиправний характер дії або бездіяльності передбачає, що в результаті їх скоєння порушено заборони, не виконуються зобов`язання, встановлені нормою права. Будь-яка поведінка суб`єкта може вважатися правомірною (дозволеною) або протиправною - такою, що порушує заборону та потребує припинення і застосування примусових заходів відповідальності. З цього правила законом можуть бути встановлені винятки, коли певна поведінка, що за законом формально є протиправною, може не спричинити відносин юридичної відповідальності. До форм прояву протийравності відноситься пряме порушення правової заборони, невиконання покладених обов`язків, зловживання суб`єктивним правом, перевищення повноважень тощо. Також протиправність може бути виражена шляхом прямих заборон; опосередкованої заборони і шляхом викладення правовій нормі позитивної, правомірної поведінки. Тобто, протиправність - це порушення вимог норм права, невиконання юридичних обов`язків, закріплених у нормативно-правових документах. Сутністю протиправності є свавілля суб`єкта, зовнішнє виявлення його волі, що не відповідає закономірностям розвитку суспільства, зазіхає на свободу інших суб`єктів. Протиправність характеризується невиконанням забороняючи норм у формі дій чи бездіяльності. Не вважається протиправними дії з невикористання суб`єктивного права, тому що можливість його реалізації залежить від власного розсуду суб`єкта. Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження», Кодексу адміністративного судочинства України, просить суд: 1) відмовити повністю за безпідставністю в задоволенні позову до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ); 2) позовну заяву розглядати без участі представника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ); 3) про прийняте рішення за результатами розгляду позовної заяви повідомити письмово відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Начальник Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області направив відзив на позовну заяву, п роти заявлених вимог заперечив з наступних підстав: Відповідно до постанови Коростенського міськрайонного суду від 12.05.2015 у справі №279/12603/14-а позивачу спеціалістом управління нараховано щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбачену ст.37 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі, що дорівнює 40% мінімальної заробітної плати за період з 21.05.2014 по 02.08.2014 в розмірі 1173,62 грн. Починаючи з 2015 року на адресу управління з Відділу неодноразово надходили постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №279/12603/14-а, остання надійшла 14.08.2024. На виконання вище зазначених постанов на адресу Відділу направлявся управлінням розрахунок у зазначеній справі та лист з обгрунтуванням причин невиплати коштів. Крім того, відповідно до статті 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством. Статтею 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можуть здійснюватися лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Згідно з ч.3 ст.19 Бюджетного кодексу України учасниками бюджетного процесу є органи, установи та посадові особи, які наділені бюджетними повноваженнями. Частина 1 ст.22 даного Кодексу закріплює положення, відповідно до яких для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Управління є бюджетною установою та у своїй діяльності керується Бюджетним кодексом України. Відповідно до ст.48 Бюджетного кодексу України управління, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, отримує фінансування та здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Кодексом та Законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються. Законами України про державний бюджет України на відповідні роки видатки на виконання судових рішень з виплати компенсацій та допомоги відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Міністерству соціальної політики України, як розпоряднику коштів вищого рівня, не передбачались. До того ж, жодним паспортом бюджетної програми на 2014-2022 роки за КПКВК 2501200 «Соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та паспортом бюджетної програми на 2023-2024 роки за КПКВК 2501530 «Соціальний захист громадян, які потрапили у складні життєві обставини» управлінню не передбачено видатки на виконання судових рішень. Доказом є листи з Міністерства соціальної політики України. На підставі вищевикладеного, просив відмовити в задоволенні позовної заяви, у зв`язку з безпідставністю і необгрунтованістю; провести розгляд справи без участі представника управління.

Безпосередньо в судове засідання сторони не з`явились.

ОСОБА_1 направив заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник третьої особи направив клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги не підтримують, просили відмовити у задоволенні позову.

За таких обставин суд розглянув справу у відсутність сторін на підставі поданих доказів.

Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне:

За положеннями ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст.129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. П.9 ч.2 ст.129 Конституції України встановлено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За приписами частини 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами 2 та 4 статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.6 цього ж Кодексу суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції"

У справах "Шмалько проти України", "Іммобільяре Саффі проти Італії" ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа "Сук проти України" та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно із положеннями статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до вимог ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до вимог ч.3 ст.18 цього Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч.2 ст.63 Закону №1404-VIII).

Відповідно до вимог ч.3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Судом встановлено, що 07.08.2024 року відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у справі №279/12603/14-а про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 коштів, передбачених ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 40% мінімальної заробітної плати щомісячно за період з 21.05.2014 року по 02.08.2014 року, із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» з урахуванням проведених виплат».

Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області проведено розрахунок, згідно виконавчого листа №279/12603/14-а від 24.02.2016 р. по справі за позовом ОСОБА_1 , допомога в зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону україни "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 21.05.2014 р. по 02.08.2014 р., яка складає 1173,62 грн.

Як доказ того, що управлінню не передбачено видатки на виконання судових рішень долучені листи Міністерства соціальної політики України.

Згідно листа Міністерства соціальної політики від 13.03.17 №167/0/76-17/292 бюджетні призначення на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту населення в законах про Державний бюджет України на 2010-2017 роки мінсоцполітики не було передбачено, тому відповідні видатки на зазначені цілі не затверджувалися у кошторисах розпорядників бюджетних коштів та у відповідних паспортах бюджетних програм.

Згідно листа Міністерства соціальної політики від 20.11.19 №1819/0/76-19/295 бюджетних призначень на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту населення Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", як і законами про державний бюджет за попередні роки, Мінсоцполітики не передбачено, тому відповідні видатки не передбачались у кошторисах розпорядників бюджетних коштів та відповідних паспортах бюджетних програм.

Згідно листа Міністерства соціальної політики від 08.12.2020 №8151/19.4 бюджетних призначень на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту населення Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (як і законами про державний бюджет за попередні роки) Мінсоцполітики не встановлено, тому видатки на цю мету не передбачаються у кошторисах розпорядників бюджетних коштів та відповідних паспортах бюджетних програм.

Завданням виконавчого провадження є, зокрема примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

Це означає, що державний виконавець зобов`язаний довести, що під час чергової перевірки боржника на предмет виконання ним виконавчого документа, він максимально вжив усіх заходів примусового характеру, оскільки виконавче провадження не може бути закінчене лише з підстав дотримання державним виконавцем черговості дій у процедурі примусового виконання судового рішення, визначеної Законом №1404-VIII.

У своєму відзиві представник відповідача вказує, що державним виконавцем 10.12.2024 на підставі вимог статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення на боржника штрафу в сумі 5100 грн., в якій також зазначена вимога боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду. Відповідь від боржника до відділу ще не надходила. Та 10.12.2024 року державним виконавцем підготовлено заяву про заміну способу виконання рішення по справі №279/12603/14-а та направлено суду та сторонам до відома. Доказів, які б підтверджували вказані факти ,до матеріалів справи не додано.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази того, що виконавець вчинив достатньо дій та застосував всі заходи на виконання рішення боржником, що в свою чергу сприяли повному виконанню рішення.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Докази суду надають відповідно до ч.3 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Предметом доказування відповідно до ч.2 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У Рішенні від 26.06.2013 №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23.11.2018 №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Керуючись ст.242-246, 287, 370, 372 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні ВП №75737812 щодо невжиття всіх передбачених законодавством заходів забезпечення примусового виконання рішення суду у справі №279/12603/14-а.

Зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні ВП №75737812 вжитти всіх передбачених законодавством заходів забезпечення примусового виконання рішення суду у справі №279/12603/14-а та фактичне виконання рішення про зобов`язання Управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 коштів, передбачених ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 40% мінімальної заробітної плати щомісячно за період з 21.05.2014 р. по 02.08.2014 р., із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 р.» з урахуванням проведених виплат».

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) судовий збір в сумі 605,60 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 від 14.11.1997 року, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), місце знаходження: 10014, м.Житомир, майдан Соборний, 1, .

Третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області, місце знаходження: 11500, Житомирська область, м.Коростень, вул.Шевченка, 8, .

Суддя Волкова Н.Я.