Справа № 380/4521/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/4521/24
У Х В А Л А

про прийняття звіту про виконання судового рішення

06 жовтня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку письмового провадження звіт військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2025 про виконання рішення суду в адміністративній справі №380/4521/24/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 в справі №380/4521/24 задоволено позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, шляхом:

- визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.08.2023;

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.08.2023.

Ухвалою суду від 01.09.2025 за заявою представника позивача встановлено судовий контроль за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 в справі №380/4521/24.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 в строк протягом 20 днів з моменту отримання даної ухвали подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 в справі №380/4521/24.

15.09.2025 від представника відповідача надійшов звіт про щодо виконання судового рішення у справі №380/4521/24.

Як вбачається із змісту звіту, представник відповідача покликається на те, що після набрання вищевказаним рішенням законної сили командуванням військової частини здійснено повний комплекс організаційно-розпорядчих дій, необхідних для його реалізації. Керуючись наказом Міністерства оборони України від 30 грудня 2016 року № 744, 07 серпня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено клопотання про надання письмової згоди на виконання судового рішення. 11 серпня 2024 року листом № 117/21255 відповідне погодження надано, що відкрило можливість фінансового забезпечення виплати. На підставі первинних документів проведено розрахунок належної грошової компенсації за 2015 2023 роки у сумі 121 092 гривні 03 копійки, підготовлено та подано замовлення фінансування за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» у порядку казначейського обслуговування. 19 липня 2025 року листом №690/21167 про здійснені дії та стан виконання поінформовано представника позивача, окремо надано відповідь на адвокатський запит від 10 липня 2025 року. Фінансово-економічна служба частини підтримує постійний контакт із розпорядниками вищого рівня та органами Державної казначейської служби України щодо забезпечення проходження платежу. Міністерством оборони України, з метою своєчасного забезпечення у 2024 - 2025 роках належних виплат військовослужбовцям Збройних Сил України, порушено питання перед Міністерством фінансів України, зокрема, щодо збільшення видатків на виконання судових рішень. Міністерство фінансів України листами від 19.06.2024 № 10010-27-5/18577 та від 18.07.2024 № 10010-27-5/21266 повідомило, що Кабінет Міністрів України доручив органам сектору безпеки і оборони вжити заходів, зокрема стосовно призупинення внесення пропозицій щодо перерозподілу асигнувань за рахунок скорочення видатків на грошове забезпечення військовослужбовців (доручення від 10.07.2024 № 16515/0/2-24). Генеральним штабом Збройних Сил України, за пропозиціями Центрального управління оборонних ресурсів Генерального штабу Збройних Сил України та Департаменту, поінформовано Міністра оборони України щодо зазначених проблемних питань (вих. № 300/1/С/30031 від 08.10.2024) та відповідно до доручення Міністра оборони України від 08.10.2024 № 34679/з в Міноборони вживаються заходи щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення вищезгаданої потреби. Відповідь Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 09 вересня 2025 року підписану заступником директора департаменту Сергієм Кучеренком підготовлену за результатами опрацювання звернення ІНФОРМАЦІЯ_2 штурмових військ від 05 вересня 2025 року № 117/27988 у якій роз`яснено, що видатки на виконання судових рішень за КЕКВ 2800 здійснюються виключно в межах доведених бюджетних призначень і фактичного фінансового ресурсу що доводиться розпорядникам нижчого рівня. Департамент повідомив про проведену взаємодію з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету та з Міністерством фінансів України щодо коригування бюджетних показників і про підготовку пропозицій до відновлення виплат після збільшення відповідних бюджетних призначень. Зміст згаданого листа також засвідчує системний характер проблеми з фінансуванням судових рішень у секторі оборони. За даними Міністерства оборони України видатки на виконання судових рішень у 2024 році покривали орієнтовно тридцять відсотків від заявленої потреби а станом на 01 вересня 2025 року сукупна потреба на виконання судових рішень за КЕКВ 2800 становить близько одного цілих восьми десятих мільярда гривень . З урахуванням таких показників очевидно що затримка платежів спричинена загальнодержавним дефіцитом фінансового ресурсу а не поведінкою розпорядників нижчого рівня і потребує вирішення на рівні державної бюджетної політики. Станом на дату подання цього звіту грошове зобов`язання перед позивачем нараховане, правові підстави погоджені, усі документи для проведення платежу підготовлені, проте фактична виплата ще не здійснена.

Таким чином, відсутність реального надходження бюджетних коштів на відповідний рахунок за КЕКВ 2800 у межах казначейського обслуговування не залежить від волі військової частини та має системний характер і потребує вирішення на рівні держави через механізм доведення асигнувань та касових видатків розпорядниками нижчого рівня

Ухвалою суду від 18.09.2025 відмовлено у прийнятті звіту представника відповідача від 15.09.2025 про виконання рішення суду в адміністративній справі №380/4521/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії. Встановлено відповідачу новий строк для подання звіту про виконання рішення суду в адміністративній справі №380/4521/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

29.09.2025 до суду від представника відповідача повторно надійшов звіт про виконання рішення суду. У вказаному звіті представник відповідача зазначив, що військової частиною НОМЕР_1 було нараховано та виплачено позивачу суму компенсації в розмірі 119275,65 грн.

При вирішенні питання про прийняття звіту, суд виходить з такого.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Аналізуючи наведені норми, суд зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 КАС України.

19.12.2024 набрав чинності Закон України від 21.11.2024 №4094-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі Закон №4094-ІХ), яким статтю 382 КАС України викладено у новій редакції, а КАС України доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.

Згідно із пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.

Відтак розгляд звіту суб`єкта владних повноважень здійснюється за нормами КАС України в редакції Закону №4094-ІХ.

Згідно частини першої статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

За нормами частин першої-третьої 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Дослідивши поданий відповідачем звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 в справі №380/4521/24 суд встановив, що за розрахунково-платіжною відомістю № 200 визначено донарахування в сумі 121092,03 грн, утримано податок на доходи фізичних осіб у сумі 21 796,57 грн та військовий збір у сумі 1 816,38 грн; до виплати визначено 119 275,65 грн. Одержувач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 . Фактичне зарахування коштів відбулося 19 вересня 2025 року, що підтверджено довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про виконання реєстру зарахування коштів на рахунки одержувачів від 23 вересня 2025 року за відомістю № 250919PRB14, у якій відображено дані одержувача, його ідентифікатор та суму зарахування 119 275,65 грн.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про виконання відповідачем рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 в справі №380/4521/24.

Враховуючи долучені відповідачем докази виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність у суду підстав для встановлення нового строку подання звіту або ініціювання судом питання про накладення нового штрафу.

Керуючись приписами ст.ст. 5-11, 12, 241, 248, 256, 293-295, 370, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

прийняти звіт військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2025 про виконання рішення суду в адміністративній справі №380/4521/24/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Желік О.М.