Справа № 420/33190/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
06 жовтня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши матеріали адміністративного позову Виробничого підприємства СПЕЦБУД у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання податкового зобов`язання неузгодженим, зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд:
- визнати податкове зобов`язання Виробничого підприємства СПЕЦБУД у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю щодо сплати земельного податку за користування земельною ділянкою загальною площею 4961 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, Ленінський район (у теперішній час Пересипський), Миколаївська дорога, 130 згідно з укладеним з Одеською міською радою договором на право тимчасового користування землею від 26.02.2001 за період з 01.01.2014 по 31.12.2024 включно неузгодженим та відсутність відповідного податкового боргу;
зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області виключити з інтегрованої картки платника відомості про заборгованість Виробничого підприємства СПЕЦБУД у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю з податкового зобов`язання із сплати земельного податку за користування земельною ділянкою загальною площею 4961 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, Ленінський район (у теперішній час Пересипський), Миколаївська дорога, 130 згідно з укладеним з Одеською міською радою договором на право тимчасового користування землею від 26.02.2001 за період з 01.01.2014 по 31.12.2024 включно та штрафні санкції.
Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження за адміністративним позовом слід відмовити, з огляду на таке.
Згідно матеріалів адміністративного позову, 26.02.2001 між Одеською міською радою та Виробничим підприємством СПЕЦБУД у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (далі ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ) був укладений договір на право тимчасового користування землею за яким Одеська міська рада надала, а ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ прийняло в довгострокове користування строком на 25 років (до 10.08.2025) земельну ділянку загальною площею 4961 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, Ленінський район (у теперішній час Пересипський), Миколаївська дорога, 130 за рахунок земель міста.
Частина вищевказаної земельної ділянки площею 397 кв.м. була надана у спільне користування з ЗАТ МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЯ та КВКФ КЛЮЧ.
Вказаний договір був укладений на підставі рішення Одеської міської ради № 1538- ХІІІ від 10.08.2000 та зареєстрований згідно з чинним законодавством, про що на аркуші 4 міститься скріплений печаткою Управління земельних ресурсів Одеса № 1 запис: Договір зареєстрований у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 26 лютого 2001 р. № 403.
Таким чином, право користування вищевказаною земельною ділянкою у ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ виникло з моменту державної реєстрації договору на право тимчасового користування землею 26.02.2001, тобто до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 (далі ЗК України від 25.10.2001) 01.01.2002 та ПК України 01.01.2011.
За даними Головного управління ДПС в Одеській області ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС в Одеській області, Приморській державної податкової інспекції.
02.05.2025 року ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ отримало адресовану Господарському суду Одеської області заяву Головного управління ДПС в Одеській області про відкриття провадження у справі про банкрутство ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ.
До вказаної заяви було додано розрахунок заборгованості ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ перед бюджетом по земельному податку з юридичних осіб за користування земельною ділянкою загальною площею 4961 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, Ленінський район (у теперішній час Пересипський), Миколаївська дорога, 130.
Відповідно до розрахунків заборгованості, довідки розрахунку заборгованості до бюджету та інтегрованої картки платника (далі ІКП), податкова заборгованість ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ перед бюджетом по земельному податку становить 3142695 грн. 62 коп.
Податкові розрахунки проводились на підставі поданих від імені ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ податкових декларацій з плати за землю, які ГУ ДПС в Одеській області вважає відповідні податкові зобов`язання узгодженими згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, що, як стверджує позивач, не відповідає дійсності, у зв`язку із чим позивач звернувся до адміністративного суду із даним позовом.
За вимогами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Термін суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).
При визначенні компетенції адміністративний суд виходить не лише із суб`єктного складу, а із суті спору. Так, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, яку слід розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.
У пункті 8 частини 1 статті 20 ГПК України закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника.
Банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені Кодексом України з процедур банкрутства (далі КУзПБ), прийнятим відповідно до Закону України від 18.10.2018 № 2597-VІІІ та введеним в дію з 21.10.2019.
Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо).
Особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою якнайповнішого задоволення у ній вимог кредиторів - приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній КУзПБ.
Зокрема, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство наступає строк виконання всіх зобов`язань боржника, що має наслідком обов`язок усіх конкурсних (забезпечених) кредиторів пред`явити вимоги до боржника, а їх задоволення може здійснюватися лише у порядку, передбаченому КУзПБ, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом; провадження у справі про банкрутство юридичної особи не підлягає зупиненню (частини 14, 17 статті 39 КУзПБ); активи боржника, що перебувають у податковій заставі, можуть бути звільнені господарським судом з податкової застави, про що виноситься ухвала у судовому засіданні за участю контролюючого органу, уповноваженого відповідно до ПК України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень (частини 10 статті 41 КУзПБ).
За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 у справі № 905/1159/20, при врегулюванні відносин неплатоспроможності законодавець відійшов від принципу їх розподілу за ознаками наявності у сторони (кредитора боржника) владних повноважень чи свободи волевиявлення, що характерно для цивільних правовідносин, об`єднавши їх в єдине провадження у справі про банкрутство з огляду на необхідність формування єдиного реєстру грошових вимог кредиторів та задоволення їх згідно з визначеною законом черговістю та пропорційністю. Зазначене дозволяє ефективно захистити право особи (кредитора, боржника) в межах одного судового провадження, уникаючи розподілу його на способи захисту, характерні для окремих юрисдикцій (адміністративної чи цивільної).
Застосувавши принцип концентрації у справі про банкрутство ряду майнових та немайнових спорів, КУзПБ розширив підсудність господарському суду спорів, які виникають у відносинах неплатоспроможності боржника та які раніше розглядалися судами інших юрисдикцій.
Відповідно до частини 2 статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Абзацом 6 частини 2 статті 7 КУзПБ передбачено, що у разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.
Такі повноваження суду характерні для адміністративного судочинства, яким розглядаються спори осіб із суб`єктами владних повноважень. Отже, законодавцем наділено господарські суди у справі про банкрутство повноваженнями щодо розгляду спору між боржником та суб`єктом владних повноважень за правилами офіційного з`ясування всіх обставин справи, характерними для розгляду адміністративних спорів (щодо виявлення та витребування доказів з ініціативи суду), що не передбачено загальними нормами ГПК України.
Специфіка правовідносин у процедурі банкрутства полягає у необхідності комплексного та збалансованого регулювання приватно-правових та публічно-правових інтересів щодо неплатоспроможної особи, що вимагає застосування приватно-правових та публічно-правових механізмів у ході провадження у справі про банкрутство.
У різні періоди свого розвитку законодавець по-різному проводив межу між приватним та публічним інтересом в регулюванні відносин неплатоспроможності. Законодавство про неплатоспроможність є комплексним, воно об`єднує правові норми приватного та публічного права заради досягнення єдиної мети - найбільш повного задоволення у процедурі банкрутства вимог приватних та публічних кредиторів (податкових органів, органів соціального забезпечення), оскільки по завершенню ліквідаційної процедури таке задоволення унеможливлюється ліквідацією юридичної особи чи використанням майна боржника для задоволення вимог інших кредиторів, які включені до реєстру вимог кредиторів в ході провадження у справі про банкрутство.
Отже, з прийняттям КУзПБ законодавець змінив правила визначення юрисдикції таких спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції, задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможної особи (як фізичної, так і юридичної), яка може бути визнана банкрутом (ліквідована) за наслідком такої процедури, що матиме наслідком закриття (припинення) провадження з розгляду спорів у всіх інших юрисдикційних органах з вимогами до неї.
Ініціювання поза справою про банкрутство, у межах якої суд розглядає спори про розмір грошових вимог до боржника, ще однієї справи в суді іншої юрисдикції стосовно наявності (відсутності) боргу є неефективним як для захисту прав кредитора, так і для захисту прав боржника.
Одночасний розгляд в судах різної юрисдикції спорів, судові рішення, у яких впливають на визначення розміру грошових вимог до боржника, може зумовлювати необхідність зупинення провадження у справі про банкрутство цього боржника, що прямо забороняє КУзПБ.
Крім того, такий одночасний розгляд може ускладнити формування реєстру вимог кредиторів через необхідність перегляду за нововиявленими обставинами у справі про банкрутство відповідних судових рішень про результат розгляду спірних вимог кредитора.
Саме тому процедура розгляду спору щодо оскарження грошового зобов`язання є ефективним способом захисту прав боржника у спорі з уповноваженим державою органом щодо розміру спірної заборгованості такого органу та здійснюється у межах процедури банкрутства відповідного боржника.
Велика Палата Верховного Суду, визначаючи юрисдикційність спорів з майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства, уже неодноразово зазначала про необхідність розгляду спорів між боржником та іншими суб`єктами (як органами, наділеними владними повноваженнями, так і суб`єктами приватно-правових відносин) щодо майна боржника в межах процедури банкрутства. Такі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 904/1693/19, від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, від 19 червня 2019 року у справі № 289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі № 289/718/18, від 19 червня 2019 року у справі № 289/2210/17, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18, від 12 січня 2021 року у справі № 334/5073/19.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення у справу про банкрутство, реалізувати свої права та отримати задоволення своїх вимог.
Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 45 КУзПБ до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються у межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.
Отже, з прийняттям КУзПБ законодавець відніс до юрисдикції господарського суду у справі про банкрутство як розгляд спорів боржника з конкурсними кредиторами, так і розгляд його спорів з поточними кредиторами (частина друга статті 7, абзац третій частини восьмої статті 45 КУзПБ), на відміну від попереднього регулювання Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та процесуальними кодексами.
Судом встановлено, що в провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа № 916/1785/25 про банкрутство ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ. В межах даної справи ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ ставить під сумнів справжність наданих податковим органом копій податкових декларацій з плати за землю за період 2014 р. по 2024 р., оскільки не вважає себе платником цього податку. Тобто фактично заперечення суб`єкта господарювання в господарській справі є ідентичними заявленим в межах даної справи позовним вимогам. У зв`язку з цим ухвалою господарського суду Одеської області від 27.05.2025 від ГУ ДПС в Одеській області витребувано оригінали зазначених податкових декларацій. Крім того, дослідивши надані податковим органом податкові декларації та інші докази, що мають значення для правильного вирішення справи, ухвалою господарського суду Одеської області від 08.07.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ та визнано вимоги ГУ ДПС в Одеській області до ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ на суму 3 142 695,62 грн.
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що поданий позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки заявлені вимоги безпосередньо пов`язані з наявністю у ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ податкової заборгованості та формуванням грошових вимог контролюючого органу до боржника, щодо якого вже відкрито провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до положень статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, усі майнові спори, стороною в яких є боржник, у тому числі спори щодо визначення та сплати податкових зобов`язань, розглядаються господарським судом виключно у межах справи про банкрутство. Таким чином, оспорювання узгодженості податкових зобов`язань та вимоги про виключення відомостей про заборгованість із інтегрованої картки платника належать до компетенції господарського суду, який здійснює провадження у справі про неплатоспроможність позивача.
З урахуванням наведеного, одночасний розгляд даного спору адміністративним судом паралельно з розглядом справи про банкрутство у господарському суді суперечив би принципу концентрації усіх майнових вимог до боржника у межах однієї процедури, закріпленому КУзПБ, та створював би ризик подвійного судового розгляду одних і тих же вимог. Врегулювання питання про наявність чи відсутність податкової заборгованості ВП СПЕЦБУД у вигляді ТОВ є складовою формування реєстру вимог кредиторів та має вирішуватися виключно у господарському суді у межах справи про банкрутство, що унеможливлює відкриття провадження за даним адміністративним позовом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Частиною шостою статті 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.
При зазначених вище обставинах, враховуючи, що спір стосується приватноправових відносин, - Одеський окружний адміністративний суд не є «встановленим законом судом» щодо розгляду такого спору, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження по справі.
На підставі викладеного та керуючись п.2 ч.1 ст.170 КАС України,
Відмовити Виробничому підприємству СПЕЦБУД у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю у відкритті провадження по справі за його позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання податкового зобов`язання неузгодженим, зобов`язання вчинити певні дії.
Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк