Справа № 480/6043/25
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 жовтня 2025 року Справа № 480/6043/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6043/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:
Позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву від 06.06.2025 та перевести з 06.06.2025 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід з пенсії по інвалідності, призначено відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу". Рішенням від 13.06.2025 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу," у зв`язку з тим, що довідка про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 09-98 від 05.06.2025 видана з порушенням вимог Порядку, оскільки не містить дані за період з січня по листопад 2024 року. Також в трудовій книжці відсутні записи про встановлення або збереження того ж самого рангу при прийнятті на роботу в Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті та Державну службу України з безпеки на транспорті, тому зарахувати ці періоди роботи до посад, віднесених до відповідних категорій посад державної служби відсутні підстави. До стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 зараховано період з 01.07.2005 по 05.07.2012 та з 01.05.2016 по 01.05.2016 та складає 7 років 06 днів. Позивач вважає рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії відповідно до вимог Закону України "Про державну службу" протиправним, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Ухвалою суду від 31.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку ст. 263 КАС України. Залучено до участі по справі в якості третьої особи на стороні відповідача ГУ ПФУ в Сумській області.
Відповідач у встановлений судом строк письмового відзиву на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив, тому суд визнає можливим вирішити справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, яка передбачає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, а також враховуючи положення ч. 4 ст. 159 КАС України, відповідно до якої подання заяв по суті справи є правом учасників справи, а неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
06.06.2025 позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ. До заяви, серед інших документів, заявник надав трудову книжку, довідки про складові заробітної плати від 05.06.2025 №№ 09/97, 09/98, довідку від 04.06.2025 № 4261/4.1./14-25 про стаж державної служби станом на 04.06.2025 21 рік 07 місяців 20 днів.
Вищевказану заяву позивача було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 13.06.2025 № 52 позивачу було відмовлено в переведенні з одного виду пенсії на інший. Як вказано в рішенні, Довідка про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 09-98 від 05.06.2025 видана з порушенням вимог Порядку, оскільки не містить дані за період з січня по листопад 2024 року. Також в трудовій книжці відсутні записи про встановлення або збереження того ж самого рангу при прийнятті на роботу в Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті та Державну службу України з безпеки на транспорті, тому зарахувати ці періоди роботи до посад, віднесених до відповідних категорій посад державної служби відсутні підстави. До стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 зараховано період з 01.07.2005 по 05.07.2012 та з 01.05.2016 по 01.05.2016 та складає 7 років 06 днів. Враховуючи вищезазначене, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в частині перерахунку пенсії по переведенню з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Вказуючи на відсутність у позивача права на пенсію згідно Закону України "Про державну службу" з підстав недостатності стажу державної служби, відповідач не врахував Довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 09-98 від 05.06.2025, оскільки вважає, що видана з порушенням вимог Порядку, крім того, посилався на відсутність в трудовій книжці записів про встановлення або збереження того ж самого рангу при прийнятті на роботу в Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті та Державну службу України з безпеки на транспорті.

Проте, суд вважає такі доводи відповідача необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, з даних трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що позивач з 06.06.2005 і по день звільнення 04.06.2025 безперервно працював на посадах державної служби, на які призначався за конкурсами, під час служби йому присвоювались чергові ранги державного службовця.

02.12.2024 позивача згідно з наказом Укртрансбезпеки від 29.11.2024 № 1668-К ОСОБА_1 було переведено з посади заступника начальника Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки начальника відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Сумській області на посаду, передбачену чинним штатним розписом, а саме на заступника директора Дпартаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті (класифікаційний код посади 7-ІV-1.3) і він в подальшому проходив державну службу на посадах, класифікація яких була проведена.

Як вбачається з Довідки Державної служби України з безпеки на транспорті від 05.06.2025 № 09/98 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (Додаток 2 до Порядку) для призначення пенсії позивачу відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" розміри надбавок, премій та інших виплат було вказано з 02.12.2024 по 04.06.2025, тобто з дати, коли позивача було переведено на посаду заступника директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, яку було класифіковано (класифікаційний код посади 7-ІV-1.3).

Записами трудової книжки підтверджуються, що з 06.06.2005 і по день звільнення 04.06.2025 позивач безперервно працював на посадах державної служби, на які призначався за конкурсами, під час служби йому присвоювались чергові ранги державного службовця.

Крім того, Укртрансбезпекою надано довідку про періоди перебування на посадах державної служби, що підготовлена на підставі записів у його трудовій книжці, а саме:

- у період з 06.06.2005-28.02.2007 позивач перебував на посаді "Заступник начальника відділу державного контролю Територіального управління Головавтотрансінспекції у Сумській області", номер та дата наказу № 485-ВК/18 від 06.06.2005;

- у період з 01.03.2007-27.03.2011 позивач перебував на посаді "Заступник начальника управління - начальник відділу державного контролю Територіального управління Головавтотрансінспекції у Сумській області", номер та дата наказу № 320-ВК/18 від 01.03.2007;

- у період з 28.03.2011-05.07.2012 позивач перебував на посаді "Начальника Територіального управління Головавтотрансінспекції у Сумській області", номер та дата наказу № 206-ВК/18 від 28.03.2011;

- у період з 06.07.2012-27.04.2014 позивач перебував на посаді "Заступник начальника Управління- начальник відділу державного контролю та нагляду за безпекою на наземному транспорті Управління Укртрансінспекції у Сумській області", номер та дата наказу № 197-УП/п/18 від 06.07.2012;

- у період з 28.04.2014-31.01.2016 позивач перебував на посаді "Заступник начальника Управління Укртрансінспекції у Сумській області", номер та дата наказу № 202-УП/п/18 від 28.04.2014;

- у період з 01.02.2016-12.07.2021 позивач перебував на посаді "Заступник начальника Управління Укртрансбезпеки у Сумській області - начальник відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті", номер та дата наказу № 262-К від 26.01.2016;

- у період з 13.07.2021-01.12.2024 позивач перебував на посаді "Заступник начальника Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки - начальник відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Сумській області", номер та дата наказу № 1025-К від 12.07.2021;

- у період з 02.12.2024-10.04.2025 позивач перебував на посаді "Заступник директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті", номер та дата наказу № 1668-К від 29.11.2024;

- у період з 11.04.2025-04.06.2025 позивач перебував на посаді "Заступник директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорт- начальник управління аналітичного забезпечення та контролю територіальних органів з питань здійснення державного нагляду (контролю)", номер та дата наказу № 499-К від 11.04.2025.

За даними довідки Укртрансбезпеки від 04.06.2025 № 4261/4.1/14-25 ОСОБА_1 дійсно працював у Державній службі України з безпеки на транспорті з 01 лютого 2016 року по 04 червня 2025 року включно. 3 11 квітня 2025 року переведений на посаду заступника директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті начальника управління аналітичного забезпечення та контролю територіальних органів з питань здійснення державного нагляду (контролю), відповідно до наказу Укртрансбезпеки від 11 квітня 2025 року № 499-K "Про переведення ОСОБА_1 " (класифікаційний код посади 7-IV-1.3). Посада відноситься до категорії "Б", підкатегорії "Б2" посад державної служби. 301 лютого 2025 року присвоєно 3 (третій) ранг державного службовця.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VII, згідно з яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Водночас, пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 884-VII визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно на статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII.

Так, право на призначення пенсії державного службовця за вищезазначеними нормами законодавства мають державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами КМУ, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами КМУ, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

Віднесення посад державних службовців, не перелічених у статті 25 Закону № 3723- XII, до відповідної категорії посад державних службовців здійснюється Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб затверджений постановою КМУ від 14.09.2016 № 622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорії осіб" (далі Порядок № 622).

Пунктами 2 та 3 Порядку № 622 визначено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII право на призначення пенсій відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ мають особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII (на 01.05.2016):

мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами КМУ;

займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу па посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України.

Право на призначення пенсії за Законом № 889-VIII визначається згідно із записами трудової книжки, а у необхідних випадках із долученням інших документів. Зокрема, встановлюється відповідність займаної особою посади, посадам, віднесеним до категорій посад, визначених у статті 25 Закону № 3723-XІІ.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60% суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування постановою КМУ від 12.07.2024 № 823 "Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб", Порядок № 622 доповнено пунктом 4-1, відповідно до якого, для призначення пенсії державним службовцям, які працювали з 1 січня 2024 р. в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посади яких було класифіковано, заробітна плата визначається з урахуванням:

посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років у розмірах, установлених на дату звернення за призначенням пенсії (за посадою, передбаченою штатним розписом);

розмірів виплат, зазначених в абзацах третьому п`ятому пункту 4 цього Порядку, визначених у середньомісячних сумах за період починаючи з 1 січня 2024 р. до місяця звернення особи.

Розмір посадового окладу визначається за останньою займаною особою посадою державної служби, передбаченою штатним розписом державного органу, на дату звільнення або звернення особи за призначенням пенсії.

Для призначення пенсії державним службовцям, які працювали з 1 січня 2024 у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посади яких було класифіковано, подаються довідки про:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років, які особа отримувала за останнім місцем роботи на державній службі, за формою згідно з додатком 1;

розміри виплат, зазначених в абзаці третьому цього пункту, які особа отримувала за останнім місцем роботи на державній службі, за формою згідно з додатком 2.

У відповідності з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок № 22-1), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, переведення на інший вид пенсії здійснюється на підставі заяви встановленої форми, яка подається до органу, що призначає пенсії, та документів, необхідних для переведення (паспорт, довідка про присвоєння індивідуального податкового номера, довідки про періоди перебування на посадах державної служби, довідки про заробітну плату згідно з додатками порядку № 622).

Заява про призначення пенсії, переведення на інший вид пенсій та відповідні документи подаються заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр), або через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, з використанням кваліфікованого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України. затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 за № 991/27436. Також, заяву про призначення пенсії, переведення на інший вид пенсій можливо подати за допомогою мобільного застосунку "Пенсійний фонд".

Таким чином, право на призначення пенсії державного службовця мають особи, які станом на 01.05.2016 перебували на посаді державного службовця та мають не менш як 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, а також, особи які станом на 01.05.2016 мають 20-річний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Частиною 4 ст.39 Закону № 889-VIII визначено, що ранги державним службовцям присвоює суб`єкт призначення, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 39 Закону № 889-VIII, ранги державним службовцям присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. У разі переходу на іншу категорію посади або звільнення з державної служби за державним службовцем зберігається раніше присвоєний йому ранг.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Як встановлено судом, у відповідь на адвокатський запит щодо надання ряду довідок, у т.ч. щодо підтвердження прийняття присяги державного службовця та періодів перебування на посадах державної служби, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) листом від 04.07.2025 повідомила про неможливість надати документи про прийняття ОСОБА_1 присяги державного службовця, оскільки в Укртрансбезпеці зберігаються документи особової справи заявника з часу його призначення на посаду заступника начальника Управління Укртрансіспекції в Сумській області (06.07.2012, а початок державної служби 06.06.2005).

Суд зазначає, що відсутність записів в трудовій книжці про прийняття присяги державного службовця та про встановлення або збереження того ж самого рангу не можуть бути підставою для неврахування періодів роботи позивача на посадах державної служби.

Таким чином, ГУ ПФУ в Харківській області, відмовляючи позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", діяло не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а отже таке рішення не відповідає критеріям правомірності, є необґрунтованим та протиправним.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дії), то порушене право позивача у даному випадку підлягає захисту шляхом визнання протиправним рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 13.06.2025 № 52 про відмову позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та відновленню шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області розглянути повторно заяву позивача від 06.06.2025 та прийняти рішення по даній заяві з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд зауважує, що при розгляді судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З матеріалів справи суд вбачає, що з метою отримання правничої допомоги позивачем було укладено Договір про надання правничої допомоги в адміністративній справі від 28.07.2025 з адвокатом Качан Наталією Федорівною. Відповідно до п. 1.1 Договору, адвокат приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси клієнта в Сумському окружному адміністративному суді у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про зобов`язання вчинити дії.

Згідно з п. 4.2 Оплата за надання правової допомоги складає 8000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано акт від 29.07.2025 приймання наданих послуг за Договором, відповідно до п. 1 якого, адвокатом було надано наступні послуги: вивчення документів, консультування клієнта з приводу спірних правовідносин; збір доказів, підготування позовної заяви, копіювання та завірення документів, доданих до позовної заяви, направлення до суду позовної заяви та доданих документів. Згідно з п. 2 акта вартість послуг, вказаних в п. 1 акта становить 8000 грн.

Також на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано ордер на надання правничої допомоги серії ВМ № 1043528 та квитанцію від 28.07.2025, відповідно до якої від ОСОБА_1 прийнято 8000 грн за послуги, згідно Договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Аналогічна позиція суду викладена у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року по справі № 580/3324/19.

Крім того, Верховним Судом у додатковій постанові від 08 березня 2023 року у справі № 873/52/22 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Разом з тим ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При цьому суд зазначає, що адміністративна справа № 480/6043/25 в силу пункту 2 частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності, дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та судом було задоволено частково позовні вимоги позивача.

А відтак, враховуючи складність справи та наявність усталеної судової практики в аналогічних справах, обсяг наданих адвокатом послуг, а також враховуючи, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних витрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правничу допомогу, суд, виходячи з критерію пропорційності, співмірності та реальності, вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн є завищеними та підлягають стягненню з відповідача частково, в сумі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії -задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.06.2025 № 52 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу " від 10.12.2015 № 889-VІІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2025 та прийняти рішення по даній заяві з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу 2000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал