Справа № 522/19817/24
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 522/19817/24

Перша інстанція суддя Ковтун Ю.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.

при секретарі Модваловій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2025 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № ЮР/19925 від 04 жовтня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки судом не враховано, що перелічені суб`єктом владних повноважень вимоги нормативно-правових актів, які порушено позивачем, не передбачають обов`язок мати при собі військово-обліковий документ чітко визначеного зразку.

При цьому, апелянт зазначає, що адміністративна відповідальність за визначене суб`єктом владних повноважень порушення Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а не ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Крім того, апелянт наголошує, що оскаржувана постанова містить суттєві недоліки в її оформленні, які є окремою підставою для її скасування.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 вересня 2024 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол № ЮР/19923 про адміністративне порушення, відповідно до якого ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Згідно змісту складеного протоколу вбачається, що 06 вересня 2024 року о 12 год. 00 хв. в умовах особливого періоду, при особистому зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено, що у порушення ч. 2 п. 10-1 Додатку № 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» не мав при собі військово-обліковий документ встановленого зразка. Крім того, зазначено, що до протоколу додається копія паспорту та обліково-послужної картки.

В свою чергу, 04 жовтня 2024 року Т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № ЮР/19925 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, розміром 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

При цьому, як зазначено у мотивувальній частині постанови, 06 вересня 2024 року о 12 год. 00 хв. виявлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану та проведення мобілізації, у порушення вимог ч. 2 п. 10-1 Додатку № 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», не мав при собі військово-обліковий документ встановленого зразка.

В свою чергу, не погоджуючись з фактом притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позову, так як у ході судового розгляду справи підтверджено факт вчинення позивачем спірного правопорушення, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч. 9 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

В свою чергу, Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487.

Додатком № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів є Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Правила).

Згідно пп. 10-1 п. 1 Правил (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану:

у разі залишення свого місця проживання стати в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти СБУ - в Центральному управлінні або регіональних органах СБУ, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідним підрозділам розвідувальних органів);

мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон;

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

При цьому, варто зазначити, що постановою КМУ «Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо окремих питань ведення військового обліку та призову громадян під час мобілізації» від 30 липня 2025 року № 916, яка набрала чинності 31 липня 2025 року, виключено у додатку 2 підпункт 10-1 Правил.

Між тим, Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 (далі - Порядок № 559).

Згідно п. 1 Порядку № 559, військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа», а також громадянам України, звільненим з військової служби в СБУ у відставку, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби та не досягли граничного віку перебування в запасі (у разі, коли раніше військово-обліковий документ не видавався).

Згідно п. 2 Порядку № 559, військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):

в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);

у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559.

Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 210 КУпАП, порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 210 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № ЮР/19925 «За справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення» від 04 жовтня 2024 року.

Зазначеною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП.

В даному випадку, суб`єктом владних повноважень встановлено, що позивач при особистому зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_3 не мав при собі військово-облікового документу встановленого зразка, чим порушив вимоги ч. 2 п. 10-1 Правил.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, а також надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, у ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що позивач, як військовозобов`язаний, у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану, не мав при собі військово-обліковий документ встановленого зразку, чим вчинив правопорушення порушення ч. 2 п. 10-1 Правил, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Між тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, про те, що Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Правила) не містять у своїй структурі ч. 2 п. 10-1.

В даному випадку, як зазначено вище, Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на момент складення оскаржуваної постанови містили у своїй структурі пп. 10-1 п. 1, який передбачав, що військовозобов`язані у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Аналогічним чином, згідно ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Тобто, законодавцем перебачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану, військовозобов`язані та загалом громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України.

Вказані вимоги, на переконання колегії суддів, стосуються випадків виявлення громадян уповноваженими представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки, поліцейськими, а також представниками Державної прикордонної служби України, за необхідності перевірки дотримання такими особами законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у пп. 10-1 п. 1 Правил відсутні вимоги до змісту військово-облікового документу, зокрема актуальності відображеної у ньому інформації.

Між тим, як вбачається із зібраних матеріалів у справі та наданих сторонами пояснень, позивач самостійно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 для оформлення документів, маючи при собі обліково-послужну картку та паспорт громадянина України.

При цьому, як встановлено суб`єктом владних повноважень, надана позивачем обліково-послужна картка не є військово-обліковим документом встановленого, на момент звернення позивача, зразку.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що можливе порушення позивачем вимог взяття на військовий облік, оновлення даних та черговості проходження медичних оглядів, які ймовірно мали наслідком відсутність у нього актуального військово-облікового документа, на момент звернення до районного ІНФОРМАЦІЯ_3 , не досліджувалась суб`єктом владних повноважень у межах спірних правовідносин.

З іншого боку, вищеописані дії позивача, вчинені у межах ІНФОРМАЦІЯ_1 , на переконання колегії суддів, не є порушення вимог пп. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, оскільки, як зазначено вище, передбачений зазначеною нормою обов`язок для військовозобов`язаних стосується обставин, не пов`язаних з випадком самостійного звернення військовозобов`язаного до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оформлення документів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає протиправною оскаржувану постанову, а як наслідок вважає за необхідне її скасувати.

З іншого боку, колегія суддів, з урахуванням кількості доводів та пояснень, що відображені в позовній заяві та апеляційній скарзі, вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. При цьому, деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за наслідком розгляду даної справи належним чином надано правову оцінку основним доводам позовної заяви та апеляційної скарги, якими спростовано висновки суб`єкта владних повноважень про вчинення позивачем спірного порушення.

З іншого боку, доводи апелянта про допущені описки та неточності в оскаржуваній постанові, є формальними, а як наслідок дослідження таких доводів не вплине на вже сформований висновок колегії суддів про протиправність оскаржуваних рішень.

Між тим, враховуючи викладене та беручи до уваги, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2025 року, з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № ЮР/19925 «За справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення» від 04 жовтня 2024 року і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору, розміром 1332 (одна тисяча триста тридцять дві) грн 32 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді А.В. Крусян О.А. Шевчук