Справа № 140/14255/23
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 140/14255/23

адміністративне провадження № К/990/9504/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Жука А.В.,

Загороднюка А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 (головуючий суддя - Андрусенко О.О.)

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2024 (головуючий суддя - Нос С.П., судді - Кухтей Р.В., Ільчишин Н.В.)

у справі № 140/14255/23

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ002045 від 01.05.2023.

2. У своєму позові позивач указує, що за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, через відсутність документів, визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме ліцензії та сервісної книжки, відповідачем прийнято оскаржувану постанову, якою до позивача застосовано штраф. Обґрунтовуючи протиправність спірної постанови, позивач зауважує, що на момент проведення перевірки він не виступав автомобільним самозайнятим перевізником, а транспортний засіб використовував для власних потреб без мети отримання прибутку.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2024, позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 01.05.2023 № ПШ002045.

4. При ухваленні рішень суди попередніх інстанцій керувалися тим, що відповідачем не надано належних та достовірних доказів того, що позивач на момент проведення перевірки надавав послуги з перевезення пасажирів на таксі на договірних умовах за плату, тобто виступав автомобільним самозайнятим перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Короткий зміст касаційної скарги та її обґрунтування

5. Не погодившись із вказаними судовими рішеннями, Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області подано до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скаржник просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

6. Підстави, на яких подана касаційна скарга скаржник вказує пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

7. Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 39, 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в контексті того, що саме є належними та допустимими доказами правопорушення, вчиненого самозайнятим автомобільним перевізником під час надання послуг з перевезення пасажирів таксі та визначення обсягу обов`язкових документів, які такий перевізник повинен мати та надавати під час рейдової перевірки, а не на розгляд справи в територіальному органі або до суду.

8. У доводах касаційної скарги скаржник наполягає, що відповідальність, визначена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», настає незалежно від того, чи надаються послуги перевезення (договірні умови), чи перевозиться пасажир для власних потреб, а документи, що надають право на здійснення діяльності з перевезення пасажирів таксі мають бути у наявності саме під час проведення рейдової перевірки. Відповідач наголошує, що на момент проведення перевірки позивач був самозайнятим автомобільним перевізником, перевозив пасажира автомобілем таксі та не мав документів, передбачених законом.

9. Також у касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині прийняття доказів, які подано до суду із порушенням строків, та які фактично лягли в основу оскаржуваних судових рішень.

10. Обґрунтовуючи посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржник указує про недослідження судом зібраних у справі доказів.

Позиція інших учасників справи

11. Позивач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, відсутність якого, згідно з приписами частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Рух касаційних скарг

12. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М., суддів: Жука А.В., Мартинюк Н.М. від 08.04.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області.

13. Ухвалою Верховного Суду від 01.10.2025 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

14. Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 01.10.2025 № 1233/0/78-25 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 140/14255/23 у зв`язку з відпусткою судді Мартинюк Н.М., яка входить до складу постійної колегії суддів.

15. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя - Мельник-Томенко Ж.М., суддів: Жука А.В., Загороднюка А.Г. для розгляду судової справи № 140/14255/23.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

16. На підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділом державного нагляду (контролю) у Волинській області у період 20.03.2023 до 26.03.2023, затвердженого начальником вказаного Відділу 16.03.2023, та згідно із направленням на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 16.03.2023 № 013484, головним спеціалістом Відділу 25.03.2023 проведена рейдова перевірка (місце перевірки: м. Луцьк, пр.-кт Грушевського, 2Б; дата і час перевірки: 25.03.2023, 00:30) транспортного засобу марки HYUNDAI (на даху облаштований ліхтарем Люкс-тахі), номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , про що складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 25.03.2023 № 354563.

17. Відповідно до акту № 354563 від 25.03.2023 під час перевірки виявлено порушення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» - під час перевезень пасажирів автомобілем таксі відсутні документи для автомобільного самозайнятого перевізника: ліцензія, сервісна книжка. Акт перевірки підписаний водієм ОСОБА_1 з поясненням такого змісту «ліцензія є, але з собою немає».

18. Повідомленням Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області від 28.03.2023 № 19879/22/24-23 позивача повідомлено, що справа про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, виявлених під час рейдової перевірки, призначена до розгляду на 17.04.2023, а в подальшому розгляд справи перенесено на 01.05.2023, про що повідомлено позивача 17.04.2023.

19. В ході розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт позивач надав Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області ліцензію серії АЕ №422545 від 22.05.2014 з ліцензійною карткою серії АА № 770845, а також сервісну книжку автомобільного самозайнятого перевізника.

20. 01.05.2023 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ002045, відповідно до якої за відсутність документів, перелік яких визначений статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а саме ліцензія та сервісна книжка), відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», з перевізника ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000, 00 грн.

21. Не погоджуючись із вказаною постановою позивач через свого представника подав скаргу до Державної служби України з безпеки на транспорті. Листом від 19.05.2023 № 4365/3.1/15-23 Державна служба України з безпеки на транспорті залишила без змін постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 01.05.2023 № ПШ002045, а скаргу - без задоволення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

22. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт».

24. Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

25. В силу частини сьомої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

26. Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

27. Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

28. Відповідно до пункту 2 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

29. За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

30. Відповідно до абзаців першого, другого пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

31. Згідно з пунктами 20, 21 Порядку № 1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

32. Абзацом другим пункту 27 Порядку № 1567 передбачено, що за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

33. За правилами частини першої статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

34. Документи для автомобільного самозайнятого перевізника: ліцензія, посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сервісна книжка, медична довідка (абзац другий частини восьмої статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

35. Абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

36. Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

37. Спірні правовідносини виникли у зв`язку із винесенням Укртрансбезпекою оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу за перевезення пасажирів автомобілем таксі за відсутності документів для автомобільного самозайнятого перевізника, визначених у статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: ліцензії та сервісної книжки.

38. Суди попередніх інстанцій виснували про відсутність обов`язку позивача на момент проведення перевірки мати документи, визначені у статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки відповідачем не надано доказів, що на момент проведення перевірки позивач надавав послуги з перевезення пасажирів на таксі на договірних умовах за плату, тобто виступав автомобільним самозайнятим перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

39. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної скарги, за правилами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд виходить із такого.

40. Так, у Законі України «Про автомобільний транспорт» (стаття 1) наведені терміни вживаються в такому значенні: автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв; таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.

41. Порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях визначають Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2007 № 1184) (далі - Правила № 176), які є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

42. Порядок перевезення на таксі та легковими автомобілями на замовлення врегульовано розділом IV Правил № 176, пунктом 86 якого передбачено, що автомобільний перевізник, автомобільний самозайнятий перевізник, які здійснюють перевезення пасажирів та їх багажу на таксі (далі - послуги таксі), повинен дотримуватися вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів.

Для надання послуг таксі автомобільні перевізники, автомобільні самозайняті перевізники повинні мати зареєстровані відповідно до законодавства та обладнані відповідно до встановлених технічних вимог транспортні засоби, відповідну ліцензію.

43. З аналізу наведених положень законодавства вбачається, що надання послуг з перевезень пасажирів на таксі потребує ліцензування.

44. Положеннями статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» установлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

45. Серед обов`язкових документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, що визначені у статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», для автомобільного самозайнятого перевізника є ліцензія, посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, сервісна книжка, медична довідка.

46. З наведеного слідує, що і ліцензія, і сервісна книжка, є тими документами, наявність яких під час здійснення заходів державного контролю є предметом перевірки щодо дотримання вимог законодавства автомобільними самозайнятими перевізниками, які надають послуги з перевезення пасажирів на таксі.

47. За приписами абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

48. Отже, за відсутності документів, передбачених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», на підставі яких виконуються пасажирські перевезення автомобільним самозайнятим перевізником, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Непред`явлення, зазначених у статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

49. У своєму позові позивач доводив, що на момент проведення перевірки позивач не виступав автомобільним самозайнятим перевізником, а транспортний засіб використовувався ним для власних потреб без мети отримання прибутку.

50. Водночас, у касаційній скарзі касатор зазначає, що перевезення на комерційній основі означає надання послуг, а перевезення за власний кошт - перевезення для власних потреб. А тому переконує, що відповідальність за абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» настає незалежно від того, чи надаються послуги перевезення (договірні умови), чи перевозиться пасажир для власних потреб.

51. Верховний Суд вважає таке праворозуміння скаржника помилковим, оскільки перевезення фізичною особою - суб`єктом господарювання за власний кошт пасажирів на таксі не є тотожним перевезенню для власних потреб, оскільки останнє передбачає перевезення пасажирів без мети отримання доходу, таке перевезення не може вважатися господарською діяльністю та не потребує в такому випадку надання перевізником документів, що визначені у статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

52. За усталеною позицією Верховного Суду положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовуються виключно до автомобільного перевізника.

53. При вирішенні цієї справи ключовим було з`ясування обставин чи використовував позивач на момент перевірки транспортний засіб як таксі чи для власних потреб.

54. У цьому аспекті необхідно звернутися до положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

55. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на акт перевірки від 25.03.2023 № 354563, у якому зазначено лише загальні відомості про транспортний засіб марки HYUNDAI, номерний знак НОМЕР_1 , дані про водія, а також вказано, що під час перевезень пасажирів автомобілем таксі відсутні документи для автомобільного самозайнятого перевізника: ліцензія, сервісна книжка.

56. Натомість, як установлено судами, в акті перевірки не вказано інформацію про пасажирів та матеріали перевірки не містять їх пояснень. Доданий відповідачем відеозапис не містить повної інформації про обставини перевірки, ідентифікацію осіб пасажирів, при цьому відсутні їх пояснення щодо обставин їх перевезення позивачем, зроблені на відеозапис. Крім того, з відеозапису неможливо встановити чи інспектор запитував у водія про здійснення перевезення пасажирів та відповіді водія на такі питання; інспектором не отримано пояснень у пасажира (пасажирів), чи здійснювали або чи будуть вони здійснювати оплату за перевезення. Матеріали перевірки не містять відомості про те чи був увімкнений лічильник, який обраховує вартість поїздки у таксі, і чи взагалі на момент проведення перевірки такий лічильник був у салоні автомобіля, що не дає підстав ідентифікувати здійснення перевезення як таке, що здійснювалося в межах підприємницької діяльності позивача.

57. Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що саме по собі перевезення позивачем пасажирів не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, передбаченої абзацом третім частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки контролюючий орган не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки 25.03.2023 позивачем було надано послуги з перевезення пасажирів автомобілем таксі на замовлення та, що позивач у спірних правовідносинах виступав автомобільним самозайнятим перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

58. Подібна правова позиція щодо обов`язку органу Укртрансбезпеки надати належні, достатні та беззаперечні докази на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки особа, яку притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, надавала послуги саме з перевезення пасажирів на замовлення викладена Верховним Судом у постановах від 14.12.2023 у справі № 240/6269/23, від 12.06.2024 у справі № 140/2050/22.

59. Щодо посилань скаржника на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права в частині прийняття доказів, які надані позивачем до суду першої інстанції з порушенням строку їх подання, суд зазначає, що таке порушення не є обов`язковою підставою для скасування судових рішень, які визначені у частині третій статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України. Більше того, оцінка наданому позивачу доказу не є основним мотивом, який слугував підставою для висновку судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог позивача. Аналіз змісту судових рішень вказує на те, що суди надали оцінку усім доказам у справі у їх сукупності.

60. Фактично всі доводи та аргументи скаржника зводяться до переоцінки доказів і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

61. Верховний Суд наголошує, що відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а, як вже зазначено, переглядає судові рішення на підставі встановлених судами фактичних обставин справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

62. Таким чином, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

63. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

64. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

65. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області залишити без задоволення.

2. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2024 у справі № 140/14255/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж.М. Мельник-Томенко

Судді А.В. Жук

А.Г. Загороднюк