Справа № 363/2379/24
Суддя: Кондратенко О. О.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 363/2379/24
Провадження № 2-а/761/272/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Кондратенко О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-скасувати постанову про накладення на нього ( ОСОБА_1 ) адміністративного стягнення від 08.05.2024 серії ЕНА №2097182, винесену інспектором відділення поліції №1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління поліції в Київській області капітаном поліції Богушем Л.В.;

-провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою інспектора відділення поліції №1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління поліції в Київській області капітаном поліції Богуша Л.В. від 08.05.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 20 400 грн. В оскаржуваній постанові зазначено, що він керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Позивач вважає, що співробітники поліції не мали законних підстав для винесення оскаржуваної постанови, оскільки, він одразу повідомив, що про позбавлення права керування транспортними засобами йому не було відомо, однак, вони не придали уваги зазначеному.

На наступний день після винесення постанови позивач звернувся до Іванківського районного суду Київської області для ознайомлення з матеріалами справи №366/254/24 та отримання копії постанови, згідно якої його позбавлено права керування транспортними засобами. Зазначена справа розглядалася за його відсутності, про що зазначено в постанові суду, поштовою кореспонденцією та будь-яким іншими засобами зв`язку постанову суду він не отримував.

У зв?язку з вищезазначеним, на думку позивача, оскаржувана постанова є необґрунтованою та незаконною, оскільки, відсутні докази про його обізнаність щодо призначення йому стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, що не дає можливості стверджувати про умисний характер його дій, спрямованих на порушення вимог Правил дорожнього руху, а тому, відсутність або не доведення вини особи виключає склад правопорушення.

Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 23.05.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачі, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористалися; відзив на позовні вимоги до суду не надіслали.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з?ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 08.05.2024 інспектором відділення поліції №1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління поліції в Київській області капітаном поліції Богуш Л.В. винесено постанову серії ЕНА №2097182 про накладення адміністративного стягнення, відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови 08.05.2024 о 12 годині 24 хвилин на вул. Івана Проскури в с.м.т. Іванків, водій ОСОБА_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами Іванківським районним судом Київської області, керував автомобілем Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1 , чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху України (надалі - ПДР України).

Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, ОСОБА_1 в якості доказу надано копію клопотання від 09.05.2024, адресованого Іванківському районному суду Київської області, в якому зазначено прохання, щодо надання для ознайомлення матеріалів справи №366/254/24 та копії постанови, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вказане клопотання позивач долучив до позову з метою підтвердження інформації, що станом на 08.05.2024 йому не було відомо про існування вищевказаної постанови суду, оскільки, в самій постанові зазначено, що справа розглядалася за його відсутності.

Зі змісту постанови Іванківського районного суду Київської області від 20.02.2024 у справі №366/254/24 вбачається, що ОСОБА_1 19.01.2024 о 22 годині 50 хвилин на а/д Київ-Овруч 80 км керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Водій погодився в установленому законом порядку пройти медичний огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager», проба позитивна 1.58 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9(а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений вчасно. Заяв та клопотань не надіслав.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вказана постанова набрала законної сили 04.03.2024.

Європейський Суд з прав людини у п. 41 рішення «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Хоча позивач стверджував, що йому не було відомо про прийняту судом постанову від 20.02.2024, однак, він був обізнаний про те, що відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тобто, фактично, він не міг не знати про можливість розгляду судом адміністративної справи. А тому, твердження позивача не є переконливими.

Враховуючи положення п. 1 ст. 247 КУпАП України, обов?язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що суд бере до уваги лише ті докази які здобуті в порядку, що не суперечить Закону.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з цим, суд вважає, що позивачем не надано доказів на спростування обставин викладених в оскаржуваній постанові та твердження позивача про те, що його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності не можуть братись судом до уваги, оскільки будь-які докази на підтвердження вказаних фактів в матеріалах справи відсутні.

Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Оскільки, постанова Іванківського районного суду Київської області від 20.02.2024 у справі №366/254/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на момент його зупинки працівниками поліції 08.05.2024 вже набрала законної сили, висновок в оскаржуваній постанові від 08.05.2024 про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП, повністю відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи. Стягнення за адміністративне правопорушення накладено у межах, визначених ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв?язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, не впливають на вищевказані висновки суду.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об?єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв?язок у сукупності, з?ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 251, 252, 280, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 72, 73, 74, 77, 241, 242, 286, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: