Справа № 580/5499/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року справа № 580/5499/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.04.2025 №24 про відмову в призначенні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки від 19.06.1969, зокрема: - з 19.06.1969 по 31.08.1969 роки; - з 10.02.1971 по 04.03.1971 роки; - з 01.09.1966 по 01.09.1971 роки; - з 02.11.1973 по 05.07.1995 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код згідно з ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.04.2025 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час подання заяви для призначення пенсії подав усі необхідні документи, які підтверджують його право на призначення пенсії за віком, однак відповідач протиправно не прийняв їх до уваги.

Ухвалою від 21 травня 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

06.06.2025 представниця відповідача подала до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому просила у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому за доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно копії трудової книжки від 19.06.1969, оскільки надана не з оригіналу документу. Враховуючи вище викладене, позивач має право повторно надати заяву в електронній формі через вебпортал із сканованою копією оригіналу трудової книжки. Відповідно до розрахунку стажу роботи (Форма РС-право), загальний стаж роботи позивача складає 02 років 08 місяців 00 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

20.04.2025 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії з віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення від 25.04.2025 № 24 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії з віком у зв`язку із отримання заявником пенсії в російській федерації. У рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 2 років 8 місяців 0 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно копії трудової книжки від 19.06.1969, надана не з оригіналу документу.

Рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом д частини 3 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту е статті 3 Закону України Про пенсійне забезпечення право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Суд встановив, що позивач у період з 01.09.1966 до 01.09.1971 навчався у Комінарському гірничометалургійному інституті на денному відділенні, що підтверджується відомостями трудової книжки 19.06.1969.

У вказаний період ведення трудових книжок регулювалося Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 09.07.1958 № 620.

Згідно п. 15в Інструкції № 620 до трудової книжки окремим записом вносяться записи про період навчання у вищих навчальних закладах.

Суд врахував, що відомості трудової книжки позивача містять належні записи про навчання позивача у період з 01.09.1966 до 01.09.1971, з посиланням на відповідні накази, скріплені підписом посадової особи та печаткою університету.

З урахуванням встановлених обставин та за вказаного правового регулювання, суд доходить висновку, що період навчання з 01.09.1966 до 01.09.1971 має бути зарахований до страхового стажу позивача, оскільки підтверджуються належними доказами.

Щодо періоду роботи з 02.11.1973 до 05.07.1995 суд врахував таке.

13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.

Згідно статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За даними трудової книжки позивача від 19.06.1969 суд встановив, що позивач у період з 02.11.1973 до 05.07.1995 працював на різних посадах у шахті Хальмер-Ю.

Суд врахував, що відомості трудової книжки позивача містять інформацію про роботу позивача у період з 02.11.1973 до 05.07.1995, що засвідчені належними записами у трудовій книжці позивача, із посиланнями на підстави внесення записів та засвідчені підписами посадових осіб роботодавця та їх печаткою, у зв`язку із чим обґрунтованих сумнівів у їх достовірності не викликають.

Суд встановив, що відповідач не зарахував вказані періоди роботи позивача до його страхового стажу з підстав того, що копія трудової книжки від 19.06.1969, надана не з оригіналу.

Під час надання оцінки вказаним підставам, суд зазначає таке.

Суд встановив, що на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 03.07.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області серед переліку документів, які ОСОБА_1 завантажив через Портал Дія разом із заявою від 20.04.2025 про призначення пенсії, надало, зокрема цифрову копію трудової книжки від 19.06.1969. Суд зазначає, що аналіз цифрової копії трудової книжки від 19.06.1969 вказує на те, що вказаний документ був відсканований в форматі PDF з його оригіналу, адже містить кольорові записи та відтиски мокрих печаток про трудовий стаж позивача.

Таким чином, підстави неврахування відомостей трудової книжки від 19.06.1969 суд вважає необґрунтованими.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що відповідач не може не врахувати спірні періоди до страхового стажу позивача з підстав, зазначених у спірному рішенні, а періоди навчання з 01.09.1966 до 01.09.1971 та роботи з 02.11.1973 до 05.07.1995 мають бути зараховані до страхового стажу позивача, оскільки підтверджуються належними доказами.

Як встановив вище суд, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії з віком у зв`язку із отримання заявником пенсії в російській федерації. При цьому відповідач послався на пункт 14-4 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Під час надання оцінки вказаній підставі спірного рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 14-4 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Аналіз вказаних положень вказує на те, що умова щодо виплата пенсії згідно із Законом № 1058 стосується таких категорій громадян України: 1) які проживають на тимчасово окупованих територіях України; 2) під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію.

Суд встановив, що позивач є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 1994 року, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 . Доказів того, що позивач відноситься до категорій громадян встановлених пунктом 14-4 Прикінцевих положень Закону № 1058 відповідач не надав.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про необґрунтованість вказаної підстави для відмови у призначенні пенсії, у зв`язку із чим суд доходить висновку про протиправність спірного рішення та, як наслідок, про необхідність його скасування.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у цьому випадку належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (як орган, який прийняв протиправне рішення) зарахувати до страхового стажу позивача періоди навчання з 01.09.1966 до 01.09.1971 та роботи з 02.11.1973 до 05.07.1995, а також повторно розглянути заяву позивача від 20.04.2025 про призначення пенсії за віком із доданими матеріалами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.04.2025 № 24 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до його страхового стажу періоди навчання з 01.09.1966 до 01.09.1971 та роботи з 02.11.1973 до 05.07.1995, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.04.2025 про призначення пенсії за віком із доданими матеріалами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 03.10.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК