Справа № 620/8085/25
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2025 року Чернігів Справа № 620/8085/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Чернігівторф" до Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Державне підприємство «Чернігівторф» (далі також ДП «Чернігівторф», позивач) до Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (далі також Гончарівська селищна рада, відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення п`ятдесят третьої сесії восьмого скликання Гончарівської селищної ради Чернігівського районної Чернігівської області від 24.06.2025 «Про повторний розгляд заяві Державного підприємства «Чернігівторф» щодо надання дозволу на розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 275,3430 га з кадастровим номером :09:000:3026 із зміною цільового призначення ділянки із земель сільськогосподарського призначення на землі, пов`язані з користування надрами»;

- зобов`язання Гончарівську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області повторно розглянути клопотання Державного підприємства «Чернігівторф» про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 275,3430 га з кадастровим номером :09:000:3026 (01.02 для ведення фермерського господарства) зі зміною цільового призначення на (11.01 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користування надрами) за рахунок земель комунальної власності на території Смолинського старостинського округу Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, прийняти мотивоване рішення за наслідками розгляду.

На обґрунтування заявлених вимог ДП «Чернігівторф» вказує, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, оскільки не містить належних та деталізованих мотивів відмови .

25.07.2025 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем подано відзив, у якому заперечував проти доводів позивача, зазначив, що позивач не моє жодного із видів містобудівної документації, а відповідач не має достатнього бюджету для реалізації програми розробки містобудівної діяльності.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ДП «Чернігівторф» є юридичною особою з основним видом діяльності добування торфу, має спеціальний дозвіл на користування надрами від 05.03.1997 № 813, строк якого неодноразово продовжувався (останній раз наказом Державної служби геології та надр України від 16.03.2018 № 93 строк дії цього дозволу було продовжено ДП «Чернігівторф» на 20 років).

Також судом встановлено, що розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації від 30.09.2016 № 589 ДП «Чернігівторф» було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтованою площею 275, 343 га боліт для видобутку фрезерного паливного торфу, розташованої на території Смолинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

02.03.2017 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області (орендодавець) та ДП «Чернігівторф» (орендар) було укладено договір оренди землі №86/57-17-ДО, згідно із пунктом 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності зі зміною її цільового призначення в оренду для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства, що пов`язані з користуванням надрами, з кадастровим номером :09:000:302, площею 275, 343 га, яка розташована на території Смолинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області. Строк дії цього договору сплив.

Рішенням від 17.05.2017 № 22-9/VII «Про погодження ДП «Чернігівторф» видобутку торфу торфородовища «Гнилуське» на території Козелецького та Чернігівського районів Чернігівської області» Чернігівська обласна рада погодила ДП «Чернігівторф» видобуток із застосуванням спеціальних технічних засобів торфу торфородовища «Гнилуське», зокрема на ділянках площами 167, 00 га та 275, 3 га на території Гончарівської селищної ради.

Рішенням від 21.05.2024 «Про розгляд заяви ДП «Чернігівторф» щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства, що пов`язані з користуванням надрами на території Смолинського старостинського округу Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області», Гончарівська селищна рада з посиланням на пункт 34 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР), статті 12, 22, 66, 93, 116, 122 Земельного кодексу України (далі ЗК України), статті 8, 19, 20, 22, 50, 55 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV «Проземлеустрій» (далі Закон № 858-IV) відмовила ДП «Чернігівторф» у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 275,3430 га з кадастровим номером :09:000:3026 (01.02 для ведення фермерського господарства) зі зміною цільового призначення на (11.01 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користування надрами) за рахунок земель комунальної власності на території Смолинського старостинського округу Гончарівської селищної ради.

Вказане рішення оскаржено позивачу до суду, за результатами розгляду якого, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 у справі № 620/16728/24 визнано протиправним та скасовано рішення Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 21.05.2024, яким Державному підприємству «Чернігівторф» відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 275,3430 га з кадастровим номером :09:000:3026 (01.02 для ведення фермерського господарства) зі зміною цільового призначення на (11.01 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами) за рахунок земель комунальної власності на території Смолинського старостинського округу Гончарівської селищної ради. Зобов`язано Гончарівську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області повторно розглянути заяву Державного підприємства «Чернігівторф» від 16.04.2024 № 115 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 275,3430 га з кадастровим номером :09:000:3026 із зміною цільового призначення ділянки із земель сільськогосподарського призначення на землі, пов`язані з користуванням надрами, з урахуванням висновків суду.

На виконання вказаного судового рішення, 24.06.2025 Гончарівською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області (п`ятдесят третя сесія восьмого скликання), керуючись статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтями 12, 20, 83, 123, 124 Земельного Кодексу України, пункту 23 Перехідних положень Земельного кодексу України, статтею 24 Закону України «Про регулювання' містобудівної діяльності», іншими нормативно-правовими актами, прийнято рішення, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 275,3430 га з кадастровим номером :09:000:3026 із зміною цільового призначення ділянки із земель сільськогосподарського призначення на землі, пов`язані з користуваннями надрами, враховуючи вимоги пункту 3 статті 20, пункту 23 Перехідних положень Земельного Кодексу України.

Листом від 02.07.2025 № 02-30/683 відповідач направив позивачу копію вказаного вище рішення від 24.06.2025.

ДП «Чернігівторф» вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернулось до суду з цим позовом за захистом своїх прав на законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Дослідивши спірне рішення, суд встановив, що підставами для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначено статтю 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 12, 20, 83, 123, 124 Земельного Кодексу України, пункт 23 Перехідних положень Земельного кодексу України, статтю 24 Закону України «Про регулювання' містобудівної діяльності», та вимоги пункту 3 статті 20, пункту 23 Перехідних положень Земельного Кодексу України.

Надаючи оцінку вказаній підставі для відмови у наданні дозволу, суд виходить з наступного.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На дату ухвалення оскаржуваного рішення, так і станом на час розгляду цієї справи в суді в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до Земельного кодексу України.

Так, відповідно до пункту 23 пункту 27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України визначено у період дії воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях особливості регулювання земельних відносин, передбачені цим пунктом, діють відповідно в межах України або окремої її місцевості, у якій введено воєнний стан.

Положення цього пункту, які передбачають особливості правового регулювання земельних відносин щодо укладення договорів оренди земельної ділянки, передачі прав землекористування, встановлення і зміни цільового призначення земельних ділянок у період, коли функціонування Державного земельного кадастру призупинено на всій території України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, застосовуються через 30 робочих днів з дня прийняття такого рішення і діють до дня прийняття зазначеним органом рішення про відновлення функціонування Державного земельного кадастру.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на вказані вище дії, прийняття відповідних рішень.

Однак суд враховує, що оскаржене рішення прийнято відповідачем на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 у справі № 620/16728/24.

Так, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 у справі № 620/16728/24 встановлено, що прийняте Гончарівською селищною радою рішення від 21.05.2024, яким ДП «Чернігівторф» відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 275,3430 га з кадастровим номером :09:000:3026 (01.02 для ведення фермерського господарства) зі зміною цільового призначення на (11.01 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користування надрами) за рахунок земель комунальної власності на території Смолинського старостинського округу Гончарівської селищної ради, без наведення належних мотивів та обґрунтувань, не може вважатися таким, що відповідає засадам належного урядування, визначеним, зокрема частиною другою статті 2 КАС України, а тому не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.

Суд по даній справі звертає увагу на те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства, що пов`язані з користуванням надрами.

З цього приводу суд зазначає, що з метою створення прозорої, зручної та зрозумілої системи користування надрами, зменшення надмірного державного впливу на галузь, підвищення конкуренції та легалізація відносин у сфері користування надрами Верховна Рада України прийняла Закон України від 01.12.2022 № 2805-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства у сфері користування надрами», яким, серед іншого, частиною другою розділу I внесла зміни до ЗК України, виклавши абзац другий частини четвертої статті 66 в такій редакції:

«Земельні ділянки усіх форм власності та категорій надаються у користування власникам спеціальних дозволів на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислову розробку родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) на видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення шляхом встановлення земельних сервітутів згідно з межами ділянок надр та строками дії відповідних спеціальних дозволів на користування надрами, а також за межами таких ділянок надр для будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності (з автоматичним продовженням строку дії земельного сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами). Встановлення земельних сервітутів для зазначених цілей здійснюється без зміни цільового призначення таких земельних ділянок, крім земель природно-заповідного фонду, оздоровчого призначення, рекреаційного призначення, історико-культурного призначення».

Тобто чинним законодавством визначено, що земельні ділянки усіх форм власності та категорій надаються у користування власникам спеціальних дозволів шляхом встановлення земельних сервітутів, що здійснюється без зміни цільового призначення таких земельних ділянок, порядок встановлення яких регламентовано положеннями статті 124-1 ЗК України, який визначає інші умови та механізми для реалізації особою, яка має спеціальний дозвіл, права на користування земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства, що пов`язані з користуванням надрами, ніж та, за якою позивач звернувся до відповідача (надання дозволу на розробку проекту землеустрою).

Отже, правова підстава, на яку посилається відповідач, обґрунтовуючи правомірність спірного рішення відсутня, що встановлено судом в межах справи № № 620/16728/24, яка є преюдиційною.

При цьому, суд відзначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 КАС України).

Також суд вважає за необхідне зазначити, що протиправні дії/рішення не можуть зумовлювати настання правомірних наслідків. Вказана позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою "плоди отруйного дерева", сформульованій Європейським судом з прав людини у справах "Гефген проти Німеччини", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Яременко проти України", відповідно до якої якщо джерело доказів (а в спірному випадку - підстава прийняття рішення) є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж.

Отже, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України відповідач не довів тих обставин, на які він посилається.

Посилання відповідача у спірному рішенні на пункту 23 Перехідних Положень ЗК України, суд відхиляє, оскільки за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.07.2023 у справі №392/856/22, тлумачення Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України з урахуванням принципу розумності, свідчить, що встановлена цією нормою заборона не поширюється на випадки виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Відтак, оскаржене рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права стаття 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Приймаючи рішення у даній справі суд також враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року по справі №21-1465а15, яка полягає у тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України, №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі Джорджевич проти Хорватії (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі Ван Остервійк проти Бельгії (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на викладене, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 275,3430 га з кадастровим номером :09:000:3026.

Водночас, відповідно до частини шостої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Суд зазначає, що у зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.

У подальшому законами України затверджено відповідні укази Президента України, якими на даний час строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Отже, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

Як вже зазначав суд, відповідно до пункту 23 пункту 27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України визначено у період дії воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях особливості регулювання земельних відносин, передбачені цим пунктом, діють відповідно в межах України або окремої її місцевості, у якій введено воєнний стан.

Положення цього пункту, які передбачають особливості правового регулювання земельних відносин щодо укладення договорів оренди земельної ділянки, передачі прав землекористування, встановлення і зміни цільового призначення земельних ділянок у період, коли функціонування Державного земельного кадастру призупинено на всій території України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, застосовуються через 30 робочих днів з дня прийняття такого рішення і діють до дня прийняття зазначеним органом рішення про відновлення функціонування Державного земельного кадастру.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на вказані вище дії, прийняття відповідних рішень.

Суд вважає, що вказані обставини унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду щодо прийняття рішення про надання дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а тому відповідно до частини третьої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України наявні підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до припинення (скасування) в Україні воєнного стану.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У постанові Верховного Суду 25 березня 2020 року у справі №752/18396/16-асформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Отже, суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановлених обставин у цій справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про протиправність та скасування спірного рішення, і відмови щодо задоволення зобов`язальної вимоги, як просить позивач. При цьому, необхідно вийти за межі позовних вимог, відповідно до частини другої статті9 КАС України, з метою захисту прав позивача, зокрема, зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 275,3430 га з кадастровим номером :09:000:3026 на території Смолинського старостинського округу Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У відповідності до вимог частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати в розмірі 1514,00 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення п`ятдесят третьої сесії восьмого скликання Гончарівської селищної ради Чернігівського районної Чернігівської області від 24.06.2025 «Про повторний розгляд заяві Державного підприємства «Чернігівторф» щодо надання дозволу на розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 275,3430 га з кадастровим номером :09:000:3026 із зміною цільового призначення ділянки із земель сільськогосподарського призначення на землі, пов`язані з користування надрами».

Зобов`язати Гончарівську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області надати Державному підприємству «Чернігівторф» дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 275,3430 га з кадастровим номером :09:000:3026 на території Смолинського старостинського округу Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області на користь Державного підприємства «Чернігівторф» судовий збір в розмірі 1514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень), сплачений відповідно до платіжною інструкцією від 10.07.2025 № 1837.

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: Державне підприємство "Чернігівторф" вул. Громадська, 35, А,м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н,14037 .

Відповідач: Гончарівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області вул. Танкістів, 11,смт Гончарівське,Чернігівська обл., Чернігівський р-н,15558 .

Повний текст рішення виготовлено 03 жовтня 2025 року.

Суддя І.І. Соломко