Справа № 591/7853/25
Суддя: Косар А. І.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/7853/25
Провадження № 2-а/591/460/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Косар А. І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу № 591/7853/25 про визнання протиправними дій та скасування рішення

сторони:

позивач ОСОБА_1

представник позивача -Петрищев Олександр Олександрович

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1

вимоги позивача:

- скасувати постанову у справі по адміністративне правопорушеннявід 05 липня 2025 року про накладення адміністративного стягнення, складеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн;

- стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 514 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

та установив:

Історія справи

15.07.2025 позивач через представника подав до суду вказаний адміністративний позов. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що Постановою від 05.07.2025 №Х 06/25-295 про накладення адміністративного стягнення, складеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн. Вказана вище постанова прийнята за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 25.06.2025 №Х 06/25-295. В постанові зазначено, що 25.06.2025 о 18 год. 22 хв. під час дії особливого періоду ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , категорично відмовився від проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленим у вигляді направлення на військово-лікарську комісію від 25.06.2025 №4197369. Своїми діями він порушив вимоги абзацу четвертого частини першої статті 22 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Вважає, що оскаржувана постанова є протиправною, прийнятою з порушенням норм КУпАП та такою, що підлягає скасуванню виходячи із наступного: мало місце незаконне затримання ОСОБА_1 та його правові наслідки; порушення порядку оформлення повістки; недійсність повістки та неможливість виконання вимог щодо проходження ВЛК; юридична нікчемність заяви про відмову від проходження ВЛК; відсутність складу адміністративного правопорушення.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 в системі «Електронний Суд» подав до суду відзив, у якому зазначив, що 25.06.2025 ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням правил військового обліку було доставлено представниками поліціх до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 210-1 ч.3 КУпАП. Клопотання про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 не надходило. Заявлені аргументи позивача та його захисника на обґрунтування позовних вимог в частині перебування в суді загальної юрисдикції ще онієї справи з аналогічного предмету є обставиною, що підтверджує повторність скоєного усвідомленого діяння і є спробою ухилитись від адміністративної відповідальності за порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Оскаржувана постанова винесена в межах повноважень, відповідно до чинного законодавства та підстави для її скасування відсутні.

15 липня 2025 року Ухвалою судв забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Петрищева Олександра Олександровича до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, зупинив стягнення на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 №Х 06/25-295 від 05 липня 2025 року,

16 липня 2025 року Ухвалою суд відкрив провадження у справі з розглядом справи у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Постановою від 05.07.2025 №Х 06/25-295 про накладення адміністративного стягнення, складеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн. Вказана постанова прийнята за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 25.06.2025 №Х 06/25-295.

Зі змісту постанови такої слідує, що 25.06.2025 о 18 год. 22 хв. під час дії особливого періоду ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , категорично відмовився від проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленим у вигляді направлення на військово-лікарську комісію від 25.06.2025 №4197369. Своїми діями він порушив вимоги абзацу четвертого частини першої статті 22 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Затримання ОСОБА_1 було здійснено працівниками поліції при перетину ним блокпоста, що розташований в АДРЕСА_2 . Формальною підставою для затримання працівниками поліції ОСОБА_1 стала наявність інформації про перебування останнього в розшуку.

Згідно складеної повістки №3655 від 25.06.2025 ОСОБА_3 приписувалось з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 25.06.2025 о 20 год. 00 хв. для проходження ВЛК. Також, солдатом ОСОБА_4 було складено направлення №4197369 від 25.06.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 необхідно з`явитись до КНП «КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ №5» СМР 25.06.2025 року.

В свою чергу ОСОБА_1 відмовився отримувати складену солдатом ОСОБА_4 повістку, факт чого було зафіксовано актом відмови від отримання повістки, складеного працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 25.06.2025.

Як зазначає позивач у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 отримувати повістку для проходження ВЛК солдатом ОСОБА_4 було зобов`язано ОСОБА_1 написати заяву про відмову від проходження ВЛК (без написання якої вихід з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 заборонявся). Після оформлення зазначених вище документів солдатом ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення від 25.06.2025 №Х 06/25-295. На підставі протоколу від 25.06.2025 №Х 06/25-295 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 було складено постанову від 05.07.2025 №Х 06/25-295 про накладення адміністративного стягнення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн.

Відповідно до статті 9 КУпАПадміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАПніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено статтею 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Частиною 1статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті - за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно доЗакону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зУказом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першоїстатті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану`постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Як зазначено у абз. 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Отже, проходження медичного огляду є обов`язком кожного військовозобов`язаного.

В період дії воєнного стану постанови ВЛК про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації дійсні протягом 1 року. Після закінчення даного строку військовозобов`язані підлягають повторному переогляду. Направлення на ВЛК може бути видане як з ініціативи начальника районного ТЦК та СП, так і за ініціативи самого військовозобов`язаного.

Відповідно до п. 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженогонаказом Міністерства оборони України 14.08.2008 року № 402медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України,на підставі направлення за формою, наведеною удодатку 11до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на ВЛК, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду за формою, наведеною у додатку 12 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, та видається військовозобов`язаному під особистий підпис.

Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем видавалось позивачу направлення на військово-лікарську комісію, а також, що таке направлення було зареєстровано в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію.

Відповідачем надана суду заява відмови від проходження ВЛК.

Суд критично оцінює заяву ОСОБА_1 від 26 червня 2025 року відмови від проходження ВЛК, оскільки не надано належних та допустимих доказів відмови ОСОБА_1 від отримання такого документу як направлення на військово-лікарську комісію.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У даному конкретному випадку складені процесуальні документи стосовно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3статті 210-1 КУпАП.

Вищевикладене свідчить про те, що уповноваженою особою ТЦК та СП не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, на яку накладається адміністративне стягнення, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у Постанові про накладення адміністративного стягнення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

За таких обставин винесення 05.07.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 оскаржуваної постанови № Х 06/25-295 не доводить винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 210-1 ч. 3 КУпАП поза розумним сумнівом.

Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на викладене, суд не надає детальної оцінки аргументам сторін по суті адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності згідно з оспорюваною постановою.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відтак, позовні вимоги належить задовольнити, скасувати оскаржувану постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення, згідно пункту 3 частини третьої статті 286 КАС.

Заходи забезпечення позову за ухвалою Зарічного районногоо суду м. Суми від 15 липня 2025 року зберігають свою дію до набрання законної сили судовим рішенням по справі №591/7853/25.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 132 КАС).

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №925/1545/20 від 18.02.2022.

У постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №824/9/22 зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Відтак, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц.

Із огляду на викладені норми права, ураховуючи критерій складності справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про достатність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 ЄДРПОУ: НОМЕР_1 витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції у розмірі 2 000.00 грн, що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

За матеріалами справи встановлено, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір на суму1 514.00 грн, про що свідчать Виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України за квитанціями №№2019 та 2026 від 14.07.2025 /ас 18, 23/. Таким чином, оскільки суд першої інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення позову та скасування постанови, то керуючись статтею 139 КАС, слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 ЄДРПОУ: НОМЕР_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову у розмірі суму1 514.00 грн.

Керуючись ст. 5-7, 77, 90, 139, 157, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову №Х06/25-295 про накладення адміністративного стягнення від 05 липня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушенн у виді штрафу в розмірі 25 500 грн та закрити провадження у справі.

Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_2 ЄДРПОУ: НОМЕР_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 судові витрати понесені позивачем при поданні адміністративного позову до суду у виді судового збору в розмірі 1 514.00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000.00 грн, а усього 3 514 /три тисячі п`ятсот чотирнадцять/ грн 00 коп.

Видати виконавчий лист після набрання рішенням законної сили.

Заходи забезпечення позову за ухвалою Зарічного районногоо суду м. Суми від 15 липня 2025 року:Зупинити стягнення на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 №Х 06/25-295 від 05 липня 2025 року, складеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн, до набрання рішення законної сили по справі №591/7853/25, зберігають свою дію до набрання законної сили судовим рішенням по справі №591/7853/25.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі «Судова влада України» за веб-адресою: http://zr.su.court.gov.ua/sud1805/.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_3 .

Представник позивача: адвокат Петрищев Олександр Олександрович, РНОКПП: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_4 ; Свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю Серія СМ№ 000492 від 25.09.2017; ОРДЕР СЕРІЯ ВМ № 1069875 від 14.07.2025.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_6 .

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2025 року.

Суддя А. І. Косар