Справа № 420/4959/25
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4959/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу, розпорядження

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо мобілізації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

визнати протиправним та скасувати наказ про призов на військову службу за мобілізацією, в особливий період ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

визнати протиправним та скасувати мобілізаційне розпорядження, на підставі якого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , було направлено на проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України;

визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про прийняття на військову службу та зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України належним чином розглянути ЗАЯВУ (РАПОРТ) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 18.01.2025 р.;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити запит-розпорядження до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з вимогою доставити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 як помилково відправленого на навчання (підготовку) військовозобов`язаного для проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 15.01.2025 р. о 16:25 ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для консультації по наявності або повторного оформлення відстрочки за п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (має батька з інвалідністю ІІ групи), а також стосовно порядку проходження повторного ВЛК як «обмежено придатний» до військової служби за ст.ст. 74-б, 64-б Наказу МОУ 402/2008р., згідно закону № 3621 від 04.05.2024 р. Службові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 вилучили у ОСОБА_1 телефон та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного і утримували останнього майже добу з метою подальшого примусового проходження ВЛК в м. Одеса, без можливості надати будь-які медичні довідки, які були за місцем проживання ОСОБА_1 .

Представник позивача стверджує, що дружина позивача та його батьки протягом цієї доби приходили до які підтверджували його хвороби, але чергові на вході повідомили про відсутність ОСОБА_1 в приміщенні ртцк.

В м. Одеса, під час проходження ВЛК, на прохання ОСОБА_1 надати йому направлення на ВЛК за місцем проживання з метою проходження додаткового обстеження - ОСОБА_1 отримав відмову. Тоді позивач в усному порядку повідомив про наявні у нього захворювання, про що лікар-терапевт та лікар-хірург внесли дані стосовно особливостей здоров`я ОСОБА_1 зі слів останнього, олівцем, з приписами «полікістозна хороба», «придатний та дообстеження ОСОБА_2 », «потребує дообстеження».

Пізніше, коли ОСОБА_1 вже було примусово доставлено в ліси Житомирської області для проходження ним військової служби, всі записи лікарів, які були внесені в картку обстеження та медичного огляду олівцем - були стерті. Дообстеження ніякого не було, а всі відомості про реальні хвороби ОСОБА_1 , внесені олівцем, були знищені. Але ОСОБА_1 дійсно має захворювання «полікістозна хвороба печінки та нирок», що зумовлює його повну непридатність до військової служби за ст. 74 «а» Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві військової служби (Додаток 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008, зі змінами) (далі - Розклад хвороб), яке було виявлено випадково під час МРТ хребта у 2023 та раніше через УЗД нирок у приватній клініці.

Також ОСОБА_1 має діагнози: «деформація грудного відділу хребта з посиленим кіфозом», «лівосторонній сколіоз», «правосторонній сколіоз», «спондилоартроз», «артоз реберно-хребетних суглобів», «унковертебральний артроз», «порушення статики хребта» та множинні грижі і протрузії дисків, тобто системне захворювання хребта - стан здоров`я, який підпадає під дію статей 60 «а», 64 «б» Розкладу хвороб як значні та помірні порушення хребта та кістко-м`язової системи, які були виявлені у ОСОБА_1 під час першого медичного огляду під час проходження ВЛК під час навчання у школі та повторно підтверджено під час вступу до «першого» вищого навчального закладу денної форми, а також додатково підтверджено на ВЛК у місті Одесі у 2016 році, а також і під час проходження ВЛК в 2023 року (лікарям міста Чорноморськ та Одеської обласної лікарні).

Крім того, ОСОБА_1 має право на відстрочку, що була ним вперше отримана у 2023 році на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 ЗУ № 3543-XII, а саме: не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають одного із своїх батьків з інвалідністю II групи.

Представник позивача наполягає на тому що ані наказу про призов на військову службу за мобілізацією, в особливий період, ані мобілізаційного розпорядження з контрольними талонами, ані повістки на відправку про направлення для проходження військової служби ОСОБА_1 не отримував та не ознайомлювався з такими.

Разом з тим, ОСОБА_1 був ознайомлений з підробленим на його ім`я службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 військовим квитком серії НОМЕР_2 від 16.01.2025 р., який наразі ОСОБА_1 так само не дають.

У зв`язку із таким, 18.01.2025 ОСОБА_1 було направлено на офіційну електронну адресу НОМЕР_3 навчального центру - Військової частини НОМЕР_1 заяву (рапорт) з викладенням фактичних дійсних обставин його мобілізації та вимогами, зокрема негайно доставити його до ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_1 для належного оформлення непридатності до військової служби та видачі належним чином заповнених документів». Заява (рапорт) ОСОБА_1 від 18.01.2025 розглянута не була (відповідь не надано ані в усній, ані у письмовій формі).

За твердженням представника позивача подання заяви (рапорту) в інший спосіб є неможливим, адже «безпосередні командири» ОСОБА_1 відмовляються давати останньому папір та ручку, а також відмовляються приймати в нього будь-які документи.

Також представник позивача зазначає, що 18.01.2025 та 20.01.2025 ним в інтересах ОСОБА_1 було подано адвокатські запити в ІНФОРМАЦІЯ_5 та до всіх клінічних міських лікарень м. Одеси з метою відшукання результатів сфальсифікованого ВЛК (довідки ВЛК та Картки обстеження та медичного огляду), яке було проведено ОСОБА_1 16.01.2025 в м. Одесі.

ІНФОРМАЦІЯ_5 відповіді не надав, ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова лікарня) зазначив, що ОСОБА_1 до них не прибував. Інші лікарні, які надали відповідь, зазначили, що ОСОБА_1 до них не прибував і не звертався.

06.02.2025 було направлено повторний адвокатський запит в ІНФОРМАЦІЯ_5 , на який так само відповідь надане не була.

Окрім того, з метою отримання яких-небудь документів щодо мобілізації ОСОБА_1 , представником позивача 06.02.2025 було направлено адвокатський запит і до Військової частини НОМЕР_1 . Відповідь надана не була.

24.01.2025 ОСОБА_1 також була направлена скарга до ІНФОРМАЦІЯ_4 та до вищого командування - ОК « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (в/ч НОМЕР_4 ) на мобілізаційні дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогами: Відповідь надана не була.

24.01.2025, ОСОБА_1 було направлено звернення (заяву/скаргу) до Президента України - В.Зеленського, адже службові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично вчинили проти ОСОБА_1 «бусифікацію», яку Президент України та міністр оборони України - Рустем Умєров обіцяли припинити більше року тому і зробити мобілізацію «людяною». Офіс Президента України 29.01.2025 направив звернення ОСОБА_1 від 24.01.2025 до Міністерства оборони України, а також до Омбудсмена. Відповідь надана не була.

Представник позивача зазначає, що обов`язок щодо перевірки наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу покладено на відповідні районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Видаючи наказ про зарахування позивача до списків особового складу, не мало б підстав піддаватись сумніву, що направляючи ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Відповідач 1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) здійснив всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, звільняючих позивача від призову на військову службу.

За наведених обставин видача мобілізаційного розпорядження та наказу про прийняття на військову службу та зарахування ОСОБА_1 до особового складу в/ч НОМЕР_1 - є протиправними та підлягають скасуванню.

Військовою частиною НОМЕР_1 подано відзив на адміністративний позов, в якому представником відповідача зазначено, що військова частина не має відношення до заходів мобілізаційної готовності. 20.01.2025 року відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №21 військовослужбовець військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_1 прибув у відрядження до військової частини НОМЕР_1 з метою проходження базової загальновійськової підготовки у складі зведеного навчального батальйону «Граніт- 2». Враховуючи вищевикладене Позивач не проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та протиправно без дозволу відповідних начальників покинув розташування частини.

Щодо не розгляду заяви (рапорту) позивача представник відповідача зазначив, що командування військової частини НОМЕР_1 спростовує дане твердження та зазначає, що відповідь позивачу була надана встановленим порядком, що підтверджується вих. 812/2885 від 28.01.2025.

Щодо адвокатського запиту від 06.02.2025 року командування військової частини НОМЕР_1 повідомляє, що відповідь була надана встановленим порядком за вих.№812/4743 від 11.02.2025.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача зазначає, що командування військової частини НОМЕР_1 розглянуло звернення позивача встановленим порядком.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що факт перебування позивача у в/ч НОМЕР_1 та проходження ним базової загальновійськової підготовки доводить залученість військової частини до заходів мобілізаційної підготовки. Військова частина НОМЕР_1 прийняла позивача, забезпечувала його перебування та проходження служби, що безпосередньо свідчить про її залученість у мобілізаційний процес.

Згідно із витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №32 від 17.01.2025, позивача було призвано на військову службу за мобілізацією для укомплектування військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, ОСОБА_1 був направлений до військової частини НОМЕР_1 самим ІНФОРМАЦІЯ_8 , проходить там службу, а отже ВЧ НОМЕР_1 є належним відповідачем у даній справі.

Відтак, на думку представника позивача, твердження військової частини НОМЕР_1 щодо того, що ОСОБА_1 не є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 - не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються доказами долученими ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Також представник позивача зазначає, що твердження відповідача 2 про «протиправно без дозволу відповідних начальників покинув розташування частини» також не відповідає дійсності., оскільки як вбачається із листування позивача із генеральним директором ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «А33», ОСОБА_3 (заява про укладення договору про надання допомоги (послуг) у сфері права з ТОВ «ЮРИДИЧНА ФІРМА «А33», позивача примусово було вивезено з ВЧ НОМЕР_1 , із застосуванням фізичної сили, було перевезено до невстановленого розташування.

Більше того, за самовільне залишення військової частини передбачена кримінальна відповідальність, зокрема ст. 407 КК України. При цьому, відповідач 2 не надав суду відповідних доказів (ні витягу з ЄРДР, ні вироку суду за ст. 407 КК України, яким Позивача визнано винним у вчиненні відповідного кримінального правопорушення). Таким чином, твердження відповідача 2 про самовільне залишення позивачем військової частини є спробою ухилитися від відповідальності за незаконні дії.

Від військової частини НОМЕР_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача зазначає, що проходження позивачем базової загальної військової підготовки ніяким чином не відноситься до заходів мобілізаційної готовності. Враховуючи вищевикладене слід підкреслити, що військова частина не здійснює та не залучається до заходів мобілізаційної готовності.

На даний час у військовій частині проведено службове розслідування за фактом залишення позивачем розташування військової частини, що підтверджується направленням повідомлення з матеріалами службового розслідування за вих. 812/7874 від 03.03.2025.

Крім того, представник відповідача заперечує щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив, в якому зазначено про необґрунтованість позовних вимог.

Також представник відповідача вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не може бути відповідачем, оскільки є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_10 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 ), не має власного ЄДРПОУ, у зв`язку із чим не зареєстрований в електронному кабінеті ЄСІТС, не здійснює адміністративно-господарські чи організаційно-розпорядчих функцій, зокрема не видавав наказ про призов, який є предметом даного позову.

Також представник відповідача вказує, що відповідно до вимог Порядку №560 позивача було скеровано на проходження медичного огляду для визначення ступеню придатності до військової служби до військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_11 , де за результатами медичного огляду був встановлений діагноз «Поширений остеохондроз хребта з незначним порушенням функції» та на підставі ст.64-В графи ІІ Розкладу хвороб Наказу МОУ №402 від 14.08.2008 року було визнано придатним до військової служби. Про свою незгоду із висновком ВЛК та намір його оскаржити через ВЛК вищого рівня або у судовому порядку відповідно до п.73 Порядку №560 позивачем заявлено не було.

Крім того, за перевіркою облікових даних встановлено, що в період з 03.04.2023р. по 03.10.2023р. ОСОБА_1 було оформлено відстрочку відповідно до абз.11 ч.1 ст.23 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - як особі, яка має одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю ІІ групи. Проте в подальшому до ст.23 Закону №3543-XII неодноразово вносились зміни та наразі чинною редакцією визначено, що право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації мають право військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю І чи ІІ групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю. Однак, відповідно до наявних облікових даних, вбачається, що у Вашого батька наявні інші особи, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані його утримувати, зокрема дружина, у зв`язку із чим за новою редакцією Закону №3543-ХІІ, підстав для надання відстрочки не вбачається.

В подальшому, на підставі вищезазначеного медичного висновку, а також належності позивача до категорії громадян, які підлягають призову, ОСОБА_1 було призвано на військову службу за мобілізацією та разом із військово-обліковими документами, а також медичною документацією про проходження ним ВЛК, було направлено в розпорядження командування військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, із тексту позовної заяви вбачається, що адвокатом 18.01.2025р. та 06.02.2025р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 було подано адвокатські запити в інтересах ОСОБА_1 , натомість на підтвердження направлення таких звернень надається роздруківка з електронної пошти про направлення запитів за адресами: ІНФОРМАЦІЯ_12 ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_4 із цих запитів на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходив. Натомість, у ІНФОРМАЦІЯ_1 наявна власна офіційна електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_14 , також інформація щодо «фізичного розташування» та офіційної поштової адреси перебуває у вільному доступі, у зв`язку із чим адвокат мав реальну можливість звернутись із відповідними запитами безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із доданих до позовної заяви скарг та звернень на адресу Відповідача №1 було скеровано лише звернення від 24.01.2025 року до Президента України, за результатами розгляду якого, заявнику була надіслана відповідь листом від 15.02.2025 за Вих. №1/346. A також скероване звернення до органів Національної поліції, заявнику була надіслана відповідь листом від 21.02.2025 за Вих. №1/378 (поштове відправлення за №745 - вручене одержувачу 03.03.2025p.).

Представником позивача подано відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено, що законною мобілізацією є лише та, яка здійснена після належного вручення повістки конкретній особі уповноваженим суб`єктом, а подальший призов можливий виключно на підставі відповідного наказу.

Також представник позивача вказує, що із листа ІНФОРМАЦІЯ_15 від 15.02.2025 направлення позивача на проходження ВЛК відбувалось саме ІНФОРМАЦІЯ_16 . Оскаржити висновки ВЛК у належному порядку було неможливо через відсутність відповідної довідки. Позивачу не було надано можливості ознайомитися з довідкою ВЛК, підписати її чи отримати офіційний примірник. Як вбачається із самої довідки ВЛК, в розділі «Відмітка про ознайомлення із постановою ВЛК» - відсутній підпис позивача. В подальшому навіть на офіційні адвокатські запити щодо цієї довідки відповіді не надавалися, що суттєво обмежило можливості правового захисту. Лише через витребування відповідних доказів судом вдалося отримати довідку ВЛК, що є грубим порушенням процедурних норм та прав позивача як особи, що підлягає медичному огляду. Відтак, позивач в принципі був позбавлений можливості (в тому числі і фізичної) оскаржити висновок ВЛК, оскільки не мав доступу до останнього, незважаючи на те, що під час проходження ВЛК - заявляв про всі свої скарги на здоров`я та висловлював незгоду із висновком про придатність.

Крім того, за твердженнями представника позивача, законом встановлено, що особами, які зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків є саме діти, а не дружина. Враховуючи, що позивач не має ні рідних сестер, ні братів, позиції відповідача 1 та мобілізація позивача є незаконними.

Вважаючи дії посадових осіб ТЦК протиправними, прийняті накази, розпорядження та вручені позивачу повістки протиправними та такими що, підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 02.05.2024 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Заборонено командиру та уповноваженим посадовим особам 199 Навчального центру Житомирської області ВЧ НОМЕР_1 вчиняти дії щодо переміщення ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_17 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, або до іншого навчального центру до набрання законної сили рішення суду у справі.

Ухвалою суду від 21.02.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 03.10.09.2025 повернуто заяву про зміну підстав та предмету позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_7 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_18 зарахований у запас 14.04.2003 року згідно ст. 18 п. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військове звання - солдат, склад - рядові, військово-облікова спеціальність - 600543-А.

01.06.2004 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 взятий на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно відомостей тимчасового посвідчення НОМЕР_8 від 15.05.2023, позивач рішенням ІНФОРМАЦІЯ_19 визнаний непридатним до військової служби під час мобілізації на підставі ст.23 ч.1 абз.11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до 03.10.2023.

16.01.2025 року позивачем пройдено військово-лікарську комісію, що підтверджується довідкою ВЛК від 16.01.2025 №2/408, відповідно до яких ОСОБА_1 на підставі статті 64-В графи ІІ Розладу хвороб, НМОУ №402-08р визнаний придатним до військової служби. Встановлено діагноз: поширений остеохондроз хребта з незначним порушенням функції.

ІНФОРМАЦІЯ_8 16.01.2025 виданий ОСОБА_1 військовий квиток серії НОМЕР_2 .

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 (по адміністративно-господарській діяльності) від 17.01.2025 №32 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації до військових частин", на виконання до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», відповідно до законів України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію з метою забезпечення національної безпеки і оборони України, готовності Збройних Сил України до адекватних дій на різкі зміни в оперативній обстановці наказано:

Призвати на військову службу за мобілізацією для комплектування військових частин наступних військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_10 :

3 "17" січня 2025 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 :

Для укомплектування військової частини НОМЕР_1 :

1. солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані та направлені ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) позивача 17.01.2025 р. направлено до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2025 №21:

« 1. Вважати такими, що прибули та приступили до виконання службових обов`язків:

1.1. У відрядження:

З метою проходження курсу базової загальновійськової підготовки у складі зведеного батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_20 »:

З військової частини НОМЕР_5 :

Солдат ОСОБА_1

Зарахувати на котлове забезпечення зі сніданку 20 січня 2025 року.

Підстава: рапорт майора ОСОБА_6 від 20 січня 2025 року вх. №1280. продовольчий атестат № НОМЕР_9 книжка №021205.».

Не погоджуючись з діями та рішеннями відповідачів позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також засади проходження в Україні військової служби. передбачені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частини 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За змістом частини 5 статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно з 1 частою 10 статті 1 Закону № 2232-ХІІ, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Частиною 2 статті 2 Закону № 2232-ХІІ визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

Відповідно до частини 13 статті 2 Закону № 2232-ХІІ, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Частиною 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пунктів 81, 82, 88, 89 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок, в редакції станом на дату призову позивача), призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють:

військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві) - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки;

військовозобов`язаних та резервістів, які добровільно виявили бажання проходити військову службу в обраній ними військовій частині, - командири військових частин або районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Перелік військових частин, командирами яких здійснюється призов військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракт на проходження служби у військовому резерві) під час мобілізації, визначається Генеральним штабом Збройних Сил;

військовозобов`язаних, які добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період в обраному ними підрозділі, органі, закладі, установі СБУ, - начальники підрозділів, органів, закладів, установ СБУ відповідно до переліку підрозділів, органів, закладів, установ СБУ, визначених Генеральним штабом Збройних Сил;

військовозобов`язаних та резервістів СБУ - Центральне управління або регіональні органи СБУ;

військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів - керівники розвідувальних органів або визначені їх наказами керівники відповідних підрозділів;

резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві, - командири військових частин, з якими резервісти уклали такі контракти.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ.

Наказ про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається:

керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - в день відправлення військової команди до військової частини (установи);

командиром військової частини, керівником розвідувального органу або визначеним ним керівником відповідного підрозділу розвідувального органу, Головою СБУ, його заступниками чи керівником підрозділу, органу, закладу, установи СБУ - в день призову та зарахування до списків військової частини (підрозділу, органу, закладу, установи СБУ).

На основі результатів проведення медичного огляду та професійно - психологічного відбору резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у територіальному центрі комплектуванні та соціальної підтримки під особистий підпис вручається повістка щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання такої повістки або невиконання вимог щодо прибуття для відправлення до військової частини (установи) у визначений у повістці час та місце такі особи несуть відповідальність відповідно до Кримінального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Відповідно до пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); надають командирам військових частин інформацію про військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку, з метою добору громадян для проходження служби у військовому резерві та військової служби за контрактом.

Відповідно до пункту 12 цього Положення №154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

За частиною 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

З матеріалів справи суд встановив, що позивач є військовозобов`язаним.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що на момент виникнення спірних правовідносин позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я чи з інших законодавчо встановлених підстав та що йому було надано відстрочку від мобілізації.

Щодо посилання позивача на те, що до ІНФОРМАЦІЯ_1 15.01.2025 він прибув для повторного оформлення відстрочки суд зазначає, що не є предметом розгляду даної справи дії/бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нерозгляду такої заяви, а відтак суд не надає цим обставинами правової оцінки, так само як і не досліджує наявність підстав для надання позивачу відстрочки від мобілізації.

Суд зазначає, що аргументи позовної заяви зводяться до протиправних дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно позивача та порушення відповідачем процедури здійснення мобілізаційних дій.

Оцінюючи доводи представника позивача, суд зазначає, що відповідно до абзацу дванадцятого пункту 9 Положення № 154 призов громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки незалежно від місця перебування громадян на військовому обліку (абзац дванадцятий пункту 9 Положення № 154).

Як передбачено пунктом 81 Порядку №560, у разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

За змістом пункту 54 Порядку №560 у разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (Офіційний вісник України, 2023 р., № 5, ст. 409), або Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному (крім резервістів та військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів) прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів.

Із зазначеною метою громадянину оформляється та вручається повістка.

У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.

Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

У разі відмови прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки поліцейський, який входить до складу групи оповіщення, проводить адміністративне затримання та доставлення громадянина до такого центру на підставі статей 261 і 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.74 Порядку №560 військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилається в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з урахуванням вимог пункту 74-3 цього Порядку. Особам віком до 45 років у направленні для проходження медичного огляду зазначається про необхідність визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Згідно зі статтею 75 Порядку №560 придатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби за станом здоров`я кожним лікарем визначається індивідуально. Висновки про придатність або непридатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби, подані ними скарги та об`єктивні дані, виявлені у процесі медичного огляду, а також установлений діагноз вносяться кожним лікарем до картки обстеження та медичного огляду та до інших документів, що засвідчується особистим підписом лікаря та скріплюється його особистою печаткою, із зазначенням дати проведення медичного огляду відповідно до вимог, визначених Міноборони. До інформації про діагноз та результати медичних втручань (застосування методів діагностики, профілактики або лікування, пов`язаних із впливом на організм людини), які вносяться до картки обстеження та медичного огляду, додається відповідний код до кожного діагнозу та результату медичних втручань за класифікацією, визначеною класифікатором хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я та класифікатором медичних інтервенцій, затвердженими відповідними наказами Мінекономіки.

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Положення №402).

Як визначено пунктом 1.3 глави 1 розділу І Положення №402, основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови.

Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово- лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Як установлено підпунктами 2.5.1 - 2.5.3, 2.5.9, 2.5.11 пункту 2.5 глави 2 розділу I Положення №402, ВЛК ТЦК та СП належать до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК).

Позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК призначаються у складі голови, заступника голови (може призначатись один з членів комісії), членів комісії (не менше ніж три лікарі) і секретаря з числа фахівців з медичною освітою. До складу ВЛК можуть призначатися лікарі інших спеціальностей.

До складу ВЛК (ЛЛК) ТЦК та СП входять медичні працівники закладу охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, визначеного рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (голови обласної, Київської міської військових адміністрацій, а також районних військових адміністрацій та військових адміністрацій населених пунктів), за погодженням з головою відповідної штатної ВЛК регіону.

Позаштатні ВЛК здійснюють службове листування через діловодство закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, при яких ці комісії утворені.

Документи позаштатних ВЛК скріплюються печаткою закладу охорони здоров`я (установи), військової частини, в яких ці комісії утворені.

Суд зазначає, що ухвалою суду від 21.02.2025 року витребувано:

- у ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином завірені копії:

документи, на підставі яких було мобілізовано ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

накази (витяги з наказів) відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 : наказ на призов, наказ на відправку, наказ по особовому складу про зарахування в команду на відправку, та будь-які інші наявні накази (витяги з наказів) відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

копії всіх наявних повісток та розпоряджень, мобілізаційне розпорядження, виданих, вручених або виписаних на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

копію довідки військово-лікарської комісії від 16.01.2025, яка була винесена відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

копію картки обстеження та медичного огляду від 16.01.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- у військової частини НОМЕР_1 належним чином завірені копії:

усіх наказів, розпоряджень, які стосуються проходження служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

військового квитка серії НОМЕР_2 від 16.01.2025 р.

Визначена пунктами 3.2, 3.4, 3.5 глави 3 розділу II Положення №402 процедура медичного огляду під час дії правового режиму воєнного стану передбачає, що кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей.

Перед оглядом військовозобов`язаних їм проводиться загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту «В» (HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW); визначається група крові та резус-належність, проводяться рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, ЕКГ. Особам старшим 40 років обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор. Інші дослідження проводяться за показаннями.

Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.

Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.

Під час дії правового режиму воєнного стану кожний військовозобов`язаний прибуває на медичний огляд ВЛК з результатами рентгенологічного обстеження органів грудної клітки. ЕКГ виконується після 40-річного віку та за наявності медичних показань. Інші лабораторні та інструментальні дослідження виконуються за показанням. До початку проведення медичного огляду ТЦК та СП отримує дані від органів соціального забезпечення щодо осіб з інвалідністю.

Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою №025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Зазначені документи, а на офіцерів і прапорщиків (мічманів) запасу також особові справи ТЦК та СП до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.

Пунктом 3.8 глави 3 розділу II Положення №402 передбачено, що постанови ВЛК ТЦК та СП щодо військовозобов`язаних приймаються згідно з главою 20 цього розділу. Копія довідки ВЛК з підписом про ознайомлення та датою видається особі, яка пройшла медичний огляд.

Пунктом 22.1 глави 22 розділу II Положення №402 установлено, що дані про тих, хто пройшов медичний огляд (прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, військове звання, військова частина, місяць та рік призову на військову службу тощо), діагноз та постанова ВЛК про ступінь придатності до військової служби та про причинний зв`язок записуються в Книгу протоколів засідань ВЛК (ЛЛК). Крім того, діагноз та постанови ВЛК записуються: в) в) на військовозобов`язаних, резервістів - у Картку обстеження та медичного огляду, а зміст постанови комісії, крім того, - у військовий квиток та облікову картку. Постанови ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, оформляються в день медичного огляду і видаються на руки особі, що пройшла медичний огляд, та надсилаються у військову частину та/або до ТЦК та СП в електронній та/або паперовій формі (пункт 22.3 глави 22 розділу II Положення №402).

Відповідно до пункту 22.7 глави 22 розділу II Положення №402 постанова ВЛК про придатність військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) до військової служби оформлюється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає.

Суд наголошує, що ІНФОРМАЦІЯ_5 документи щодо проходження військово-лікарської комісії позивачем станом на дату прийняття даного рішення до суду не надані.

Доводи відзиву на позов щодо повного та об`єктивного проведення медичного обстеження позивача фактично є голослівними та непідтвердженими жодними доказами з огляду на ненадання витребуваних судом доказів.

У свою чергу відповідачі доводи позивача про непроходження ним військово-лікарської комісії не спростували, картку дослідження та медичного огляду ОСОБА_7 , висновків лікарів, що входили до складу комісії та результати досліджень до суду для дослідження не надано.

Разом з тим, відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що під час проведення медичного огляду позивача військово-лікарською комісією були перевірені на належним чином дослідженні показання позивача щодо його стану здоров`я.

Суд зазначає, що приписами стаття 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина друга статті 77 КАС України).

Між тим з приводу визнання протиправним та скасування наказу про призов на військову службу за мобілізацією, в особливий період ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнання протиправним та скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про прийняття на військову службу та зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд зазначає про таке.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Право особи, яка звертається до суду з позовом, самостійно та на свій розсуд розпоряджатися своїми правами, зокрема і щодо визначення предмета і підстав позову, є складовою диспозитивності як одного із принципів адміністративного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС України).

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому вичерпуються їх реалізацією.

Верховний Суд у питаннях скасування актів індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, неодноразово висловлював правову позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі №9901/286/19, від 8 вересня 2021 року у справі №816/228/17 та Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі №П/9901/97/21).

Оскаржувані накази є актам індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування та він вичерпав свою дію після зарахування позивача до особового складу військової частини.

З цього часу правовідносини проходження військової служби регулюються Законом №2232-ХІІ та Положенням №1153/2008.

Так відповідно до пунктів 4, 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці).

За приписами пункту 4 частини першої, частини третьої статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Суд враховує, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше.

Отже, скасування наказу про призов не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові, адже наказ вже реалізований та позивач був зарахований до військової частини, приступив до виконання службових обов`язків за посадою, що вказує на стабільність та визначеність правовідносин.

Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 року за №1407/38743) затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - Інструкція №280).

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу XII Інструкції №280 облік особового складу в особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців щодо прихованої мобілізації або з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, ведеться у порядку, установленому на мирний час, та з урахуванням особливостей, викладених у цьому розділі.

Військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 13 і 14 розділу II цієї Інструкції.

Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині до закінчення заходів відмобілізування незалежно від номенклатури посад для призначення.

Пунктом 14 розділу ІІ Інструкції №280 встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини. Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.

Суд зазначає, що організація обліку та призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період покладена на ТЦК та СП.

Водночас зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині військової частини. Таке зарахування здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від ТЦК та СП, а в разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби на підставі іменних списків або припису, виданих військовою частиною звідки вибув військовослужбовець.

З урахуванням наведених вище положень військова частина НОМЕР_1 не мала права не зарахувати позивача до особового складу частини, адже як вбачається з оскаржуваного наказу йому були надані усі передбачені чинним законодавством документи (іменні списки), що є беззаперечною правовою підставою для видання ним наказу від 12.11.2024 року № 323 в частині, що стосується позивача, а відтак у діях відповідача відсутні ознаки протиправності.

У свою чергу суд зазначає, що відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2025 №21 позивач прибув та приступив до виконання обов`язків з метою проходження курсу базової загальновійськової підготовки у складі зведеного батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_20 » з військової частини НОМЕР_5 та зарахований на котлове забезпечення зі сніданку 20 січня 2025 року.

Отже, наказ ІНФОРМАЦІЯ_10 № 32 від 17.01.2025 року в частині, що стосується позивача є реалізованим та вичерпав свою дію, тобто правовідносини щодо призову позивача на військову службу припинились.

Відповідно до пункту 7 Положення №1153/2008 військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема під час дії воєнного стану:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);

з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.

Згідно з пп. 2 пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону №2232-XII у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

З урахуванням викладених висновків суду, оскільки позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , зважаючи на те, що під час проходження військової служби на період воєнного стану підстави для звільнення з військової служби визначені в пункті 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII та серед них зокрема на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає за доцільне їх задовольнити з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України шляхом:

визнання протиправною та скасування постанови військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про ступінь придатності ОСОБА_1 до військової служби оформлену довідкою від 16.01.2025 року №2/408;

зобов`язання військову частину НОМЕР_1 направити ОСОБА_1 на повторний медичний огляд військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби.

Щодо скасування мобілізаційного розпорядження, суд зазначає, що мобілізаційне розпорядження є лише засобом оповіщення військовозобов`язаної особи для її прибуття на вказану дату до територіального центру комплектування.

При цьому обов`язок військовозобов`язаної особи з`явитись за викликом до відповідного територіального центру комплектування встановлений не оскаржуваним позивачем мобілізаційним розпорядженням, а Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наведене свідчить про відсутність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду, що є обов`язковою умовою надання правового захисту судом.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.09.2022 р. у справі № 300/1263/22 у справі в подібних правовідносинах.

Щодо розгляду заяви (рапорту) ОСОБА_1 від 18.01.2025 р., суд зазначає таке.

18.01.2025 ОСОБА_1 направлено на електронну адресу НОМЕР_3 навчального центру - Військової частини НОМЕР_1 заяву (рапорт) з вимогами:

«….негайно припинити вчиняти злочини проти моєї волі та військові злочини (викрадення людини (ст. 146 КК України), насильницьке зникнення (ст. 146-1 КК України), перевищення військовою службовою особою влади та службових повноважень (ст. 426¬1 КК України) тощо);

негайно доставити мене до ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Чорноморську для належного оформлення моєї НЕПРИДАТНОСТІ до військової служби та видачі мені належним чином заповнених документів».

Представником відповідача - військової частини НОМЕР_1 у відзиві підтвердив отримання заяви позивача від 18.01.2025.

Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту визначений Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531.

Відповідно до пункту 2 Розділу I Наказу №531 - з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Згідно з п.1 Розділу ІІ Наказу №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі і так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Представник відповідача наполягає на тому, що рапорт позивача розглянутий та відповідь позивачу була надана встановленим порядком, що підтверджується вих. 812/2885 від 28.01.2025.

Однак, позивач заперечує отримання відповіді за результатом розгляду означеного рапорту.

При цьому, відповідачем не надано до суду доказів направлення/ вручення позивачу або його представнику листа військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2025 №812/2885.

Між тим, враховуючи те, що вказаний лист доданий до відзиву на адміністративний позов та отриманий представником відповідача в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» - 27.02.2025 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути заяву (рапорт) позивача від 18.01.2025 року.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні та оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Частинами 1, 2 ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 1 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із п.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Зазначене відповідає алгоритму дій викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 9901/350/18.

Так, представником позивача в адміністративному позові зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу складає 34000,00 грн, з розрахунку:

1. Консультації щодо захисту прав ОСОБА_1 - 4 год.

2. Складення позовної заяви - 5 год.

3. Складення відповіді на відзив на позовну заяву - 4 год.

4. Складення інших процесуальних клопотань, пояснень, заперечень - 3 год.

5. Підготовка пакетів додатків (2 шт.) до позовної заяви - 2000 грн.

На надання професійної правничої допомоги очікується витратити не менше 16 год.

Виходячи із ставки вартості правничої допомоги 2000 грн. за 1 год. роботи адвоката, яка обчислюється згідно додатка 1 до договору про надання правничої допомоги від 17.01.2025 р., укладеного з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вартість правничої допомоги становить 32 000 грн. погодинно + 2000 грн за підготовку пакетів додатків до позовної заяви (для обох відповідачів), тобто:

2 000 грн. * 16 год. + 2000 грн. = 34 000 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано:

копію договору про надання правничої допомоги від 17.01.2025;

додаток 1 до договору щодо вартості, обсягу та виду послуг.

Відповідно до п.п. 3.3 Договору оплата гонорару (винагороди) АДВОКАТА здійснюється у вигляді попередньої оплати узгодженого обсягу правничої допомоги в готівковій, безготівковій та/або в змішаній формі.

Докази оплати гонорару в матеріалах справи відсутні.

Представником військової частини НОМЕР_1 подано відзив, в якому зазначає, що Військова частина заперечує і вважає, що даний розрахунок є не правовим та неспівмірним.

В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №61-3416св18.

Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18, за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

В постанові від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 34000,00 грн. є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та складності справи.

Таким чином, враховуючи викладене, категорію справи та те, що розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, без необхідності надання додаткових доказів, суд вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 4000,00 грн. та саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є пропорційним до предмета спору.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу, розпорядження - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасування постанови військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про ступінь придатності ОСОБА_1 до військової служби оформлену довідкою від 16.01.2025 року №2/408;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити ОСОБА_1 на повторний медичний огляд військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 (чотири тисячі) грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідачі:

ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса: АДРЕСА_3 );

військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_11 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Суддя П.П. Марин