Справа № 560/9006/24
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/9006/24

Головуючий у 1-й інстанції: Матущак В.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

01 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Загоренко О.О.,

представника апелянта: Звіра Р.П.,

представника позивача: Бойка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства "Теофіпольський цукровий завод" до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в в червні 2024 року позивач, приватне акціонерне товариство "Теофіпольський цукровий завод", звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №567/33000701 форма "П" від 23.05.2024;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №573/33-00-07-02 форма "Р" від 23.05.2024;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №574/33-00-07-01 форма "ПН" від 23.05.2024;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №570/33000701 форма "Р" від 23.05.2024;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №568/33000701 форма "Р" від 23.05.2024;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №569/33000701 форма "Р" від 23.05.2024.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №567/33000701 форма "П" від 23.05.2024.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №573/33-00-07-02 форма "Р" від 23.05.2024.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №574/33-00-07-01 форма "ПН" від 23.05.2024.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №570/33000701 форма "Р" від 23.05.2024.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №568/33000701 форма "Р" від 23.05.2024.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №569/33000701 форма "Р" від 23.05.2024.

Стягнуто на користь приватного акціонерного товариства "Теофіпольський цукровий завод" судові витрати (судовий збір) в розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Так, щодо висновків суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 23.05.2024 №568/33000701 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 48 177 738,75 грн. (в тому числі основний платіж 46 634 141,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція 1 543 597,75 грн.), апелянт вказує, що позивачем:

1.1. Завищено витрати згідно договорів поставки від 05.05.2021 №Ц/0505/02 та від 30.06.2021 №Ц/3006/01 укладених з ТзОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» на загальну суму 129 070 250,00 грн. (донараховано ПнП 23 232 645,00 грн. + Ш/с 21 745,00 грн. Разом: 23 254 390,00 грн.).

1.2. Завищено витрати згідно договору поставки від 05.05.2021 №Ц/0505/02укладеного з ТзОВ «МЕДІКАМ» на загальну суму 32 571 984,88 грн. (донараховано ПнП 5 862 957,00 грн. + Ш/с 0,00 грн. Разом: 5 862 957,00 грн.).

1.3. Завищено витрати згідно договору поставки від 29.06.2021 №Ц/2906/07 укладеного з ТзОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ» на загальну суму 19 740 472,84 грн.(донараховано ПнП 3 553 285,00 грн. + Ш/с 6 061,00 грн. Разом: 3 559 346,00грн.).

Разом по договорах поставки донараховано ПнП 32 676 693,00 грн. (в т.ч. основний платіж 32 648 887,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція 27 806,00 грн.).

2.1. Завищено фінансові витрати на суму нарахованих відсотків по договорах позики на загальну суму 77 695 853,00 грн та зменшення збитків на загальну суму 7 565 055,00 грн. ( ППР від 23.05.2024 року №567/33000701 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 7 565 055,00 грн.). (2021 рік в сумі 300 107,0 грн. та 2022 рік в сумі7 264 948,0 грн.). Донараховано ПнП 12 623 544,00 грн. + Ш/с 1 175 364,25 грн. Разом: 13 798 908,25 грн.

3.1. Занижено значення різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України за рахунок завищення підприємством значення рядка 3.2.4 «Сума від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років (підпункт140.4.2 пункту 140.4 статті 140 розділу ІІІ Податкового кодексу України)» Додатку PI до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2022 рік на суму 300701,0 грн. та за 9-ть міс. 2023 року на суму 7 264 948,0 грн. Донараховано ПнП 1 361 710,00 грн. + Ш/с 340 427,50 грн. Разом: 1 702 137,50 грн.

При цьому, апелянт зазначає, що між позивачем та ТзОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» було укладено два договори поставки цукру, а саме: №Ц/0505/02 від 05.05.2021 року та №Ц/3006/01 від 30.06.2021.

За результатами аналізу наданих позивачем документів, контролюючий орган вказує, що зазначені документи містять ряд недоліків та/або взагалі відсутні, не відповідають порядку ведення бухгалтерського обліку, є неналежно оформленими та не містять необхідних реквізитів первинного документа, які в сукупності з іншими документами не підтверджують факту реального вчинення господарських операцій щодо поставки цукру білого кристалічного, зокрема:

-платником податків до перевірки не було надано підтверджуючих документів щодо відповідності товару вимогам ДСТУ, свідоцтва якості виробника, актів передачі приймання товару, шляхових листів, довіреності на отримання товару, наказів про відрядження працівників;

-відсутні заявки, рахунки фактури, договори на перевезення товару з ТзОВ «Україна2001», оплата транспортних послуг, витрати з навантаження/розвантаження товару, документи, що підтверджують перебування водіїв у трудових відносинах з позивачем, тощо;

-наявні розбіжності в оформлених видаткових накладних, а саме, від постачальника відсутні відомості, за яких можливо ідентифікувати особу, від покупця підписано за довіреністю, однак довіреність на особу відсутня;

-щодо товарно-транспортних накладних: не надано на водіїв накази про відрядження, шляхові листи, довіреності на отримання товару, з ТОВ «УКРАЇНА 2001» відсутні договори про надання транспортних послуг та повноваження водіїв на отримання товару.

Також, апелянт звертає увагу, що контролюючим органом прийнято рішення про відповідність ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» критеріям ризиковості платника податку від 08.12.2021 № 88443, податкова інформація: «Учасник схеми формування, використання та розповсюдження ймовірно ризикових сум ПДВ».

Згідно отриманої від ГУ НП в Хмельницькій області на відповідний запит інформації, встановлено, що рух транспортних засобів відповідно до наданих ПРАТ «Теофіпольський цукровий завод» ТТН за маршрутом до місць завантаження та розвантаження, не фіксувався.

Долучені заявки на відвантаження цукру не відповідають вимогам умов договору (п.3.5), у подорожніх листах неможливо підтвердити фактичний рух цукру білого кристалічного в мішкотарі, не надано документів, що підтверджують наявність на складах палива, позивачем до подорожніх листів не надано реєстраційного журналу подорожніх листів, а в поданих документах наявні суттєві недоліки.

Крім того, платником податків до перевірки не було надано підтверджуючих документів щодо відповідності товару вимогам ДСТУ, свідоцтва якості виробника, актів передачі приймання товару, шляхових листів, довіреності на отримання товару, наказів про відрядження працівників. Також, відсутні заявки, рахунки фактури, договора на перевезення товару з ТзОВ «Україна 2001»,оплата транспортних послуг, витрати з навантаження/розвантаження товару, документи, що підтверджують перебування водіїв у трудових відносинах з позивачем, тощо

Щодо наданих позивачем документів на відповідність товару вимогам ДСТУ - свідоцтва якості виробника UA.10196.Х.01071-20, №UA.10196.Х.01072-20, №UA І.0222.0171-20, 28.05.20259№UA.111.СВ.081-20,№UA.10210.00461-19, №UA.10196.Х.01075-20, №UA.047.10161.Х0068-20, №UA.12.034.00218-20, №UA.111.СВ.081-20, №UA.10196.Х.01090-20, №UA.10196.Х.01076-20 апелянт зазначає, що виробником цукру білого кристалічного є інші підприємства, а тому незрозуміло, яким чином вказані документи стосуються постачальника.

Щодо наданого договору про надання послуг виконання робіт від 02.01.2019 №П/2509/05 з ТзОВ «Україна 2001» апелянт вказує, що ні заявок від замовника, актів виконаних робіт/наданих послуг, вид послуги, розмір, характер робіт та їх ціна, тощо, позивачем не надано. Акти виконаних робіт/наданих послуг, які б засвідчували факти його виконання не надано, що суперечить п.2 даного Договору.

Тобто, на думку апелянта, жодного перевезення виконавець не здійснював, а сторони формально оформляли документи без реальності їх здійснення, про що свідчить відсутність актів прийому передачі виконаних робіт, що погоджений замовником.

Крім того, по договору поставки цукру №Ц/3006/01 від 30.06.2021, укладеного між позивачем та ТзОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» жодного підтверджуючого документа не надано.

Аналогічні доводи викладені апелянтом щодо договору поставки цукру №Ц/2906/07 від 29.06.2021, укладеного між позивачем та ТзОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ» та договору поставки цукру №Ц/0505/02 від 05.05.2021, укладеного між позивачем та ТзОВ «МЕДІКАМ»,

Враховуючи вищезазначене, контролюючим органом встановлено нереальність здійснення господарських правовідносин позивача з його контрагентами, а саме: відсутні відомості про П.І.П. і посади осіб, які були відповідальними за складання та підписання таких документів (що як наслідок не дало змоги ідентифікувати таких осіб), згідно представлених платником податків до перевірки документів, неможливо чітко встановити в який спосіб було налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його задекларованими постачальниками (щодо належної обачності при виборі контрагента), хто персонально брав у цьому участь, не надано документів щодо наявності технічної можливості постачальників позивача виконати спірні поставки з урахуванням їхніх фактичних господарських ресурсів, понесення витрат, пов`язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщень, оплату комунальних платежів та електроенергії, виплату заробітної плати), а також наявності кваліфікованого персоналу в достатній кількості; не надано довіреності на отримання товару, подорожніх листів, відсутність документів щодо вимог ДСТУ, свідоцтва якості виробника товару, заявка, рахунок фактура, договора перевезення та оплата за транспортні послуги, акти приймання передачі товару, розбіжності в оформлених видаткових накладних, ТТН та платіжних інструкцій, що суперечить умовам договорів.

Апелянт вказує, що на підтвердження виконання господарських договорів позивачем не надано документів, які підтверджують фактичний рух його активів та реальні зміни в майновому стані, в свою чергу наданих лише одних видаткових накладних недостатньо для здійснення висновку про реальність виконання цих договорів. Фактично, крім документів у паперовому вигляді, які підтверджують факт укладення договорів, складення видаткових і податкових накладних, а також проведення оплати, інших доказів на підтвердження реальності господарських відносин позивачем не надано.

Водночас договори, податкові та видаткові накладні не є тими первинними документами, які підтверджують фактичний рух активів і реальне постачання товару від постачальників позивачу. Тобто, сам факт наявності у позивача податкових чи видаткових накладних, виписаних від імені постачальника, або інших документів, складених з посиланням на поставку товарів (послуг), не є безумовним доказом реальності господарських операцій, оскільки інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Також, всі договори є повністю ідентичними і не містять жодних розбіжностей або індивідуальних особливостей.

Щодо завищення фінансових витрат на суму нарахованих відсотків по договорах процентної (венчурної) позики з ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" на загальну суму 77 695 853,00 грн. та зменшення збитків на загальну суму 7 565 055,00 грн. (ППР від 23.05.2024 №567/33000701 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 7 565 055,00 грн.), апелянт вказує, що проведеною перевіркою встановлено, що ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» укладено договори процентної (венчурної) позики з ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер".

ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» на виконання умов договорів процентних(венчурних) позик, нараховано відсотки за користування позикою за перевіряємий період в сумі 77 695 853 грн. по бухгалтерському рахунку 684 «Розрахунки за нарахованими відсотками» та витрати по нарахуванню відсотків по даній операції відображено на бухгалтерському рахунку 952 «Відсотки за кредит» в загальній сумі 77 695 853 грн., у рядку 2250 Звіту про фінансові результати Фінансові витрати за період з 01.01.2021 по 30.09.2023 ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» включено відсотки по договорах позики на загальну суму 77 695 853 грн.

Апелянт вказує, що ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" та ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» є пов`язаними особами, оскільки повноваження одноособового виконавчого органу таких юридичних осіб здійснює одна і та сама особа. Особа, яка володіє часткою статутного фонду (майна) господарської організації, є зацікавленою особою щодо результатів діяльності такої організації та має можливість впливати на умови або економічні результати її діяльності.

Керівником ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» - голова правління - Ковальов Євген Павлович, РНОКПП НОМЕР_1 , призначений на посаду згідно наказу від 24.03.2022 №2403/1.

Відповідно до баз даних ДПС керівником ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" є ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

При цьому, ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" не є платник податку на прибуток. Проведення такої діяльності призводить не до росту, а до зменшення власного капіталу на різницю відсотків нарахованих по договору позики та грошових коштів використаних не за цільовим призначенням.

Тому, у разі встановлення, що ділова мета господарської операції є недобросовісною, без наявності об`єктивних економічних підстав для цього, відповідна операція може бути кваліфікована як така, що вчинена поза межами господарської діяльності платника, оскільки, такі витрати спрямовані на штучне завищення витрат для зниження сум податку на прибуток. Позивач не надав належних доказів, що свідчили б про економічну доцільність та спрямованість вказаних правовідносин на отримання доходу.

Апелянт вказує, що розмір статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) позичальника ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» становить 9 988 170,00 грн., при цьому позику бере у розмірі 189 117 005,64 грн., 50 000 000,00 грн., 52 000 000,00 грн., 225032 000,00 грн. та 170 000 000,00 грн., що є значним правочином в розумінні Закону України «Про акціонерні товариства» та потребують згоди Наглядової ради та/або зборів товариства.

При цьому, договори гарантії чи забезпечення таких зобов`язань перед кредитором позивачем не надаються.

Також, під час проведення перевірки, встановлено, що залишки неповернутих авансів по договорах переробки становлять 1 093,7 млн. грн., а сплачених тільки відсотків по договорах позики 77,6 млн. грн. (загальна сума позики: 686,15 млн. грн.), що не відповідає поняттю ділової мети та дана операція не зумовлена розумними економічними причинами. Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.

Жодних підтверджуючих документів щодо проведеної роботи по поверненню авансів. Позивачем не надано та як і використання даних коштів у господарській діяльності підприємства.

Встановлені обставини свідчать про здійснення позивачем нарахування та сплату відсотків за договорами позики як такими, що не пов`язані з його господарською діяльністю, згідно вимог статті 3 Господарського Кодексу України: а саме, з метою отримання прибутку, що свідчить про відсутність намірів платника податків фактично отримати прибуток.

Відтак, кошти, які були отримані з договорів позики, згідно пояснень позивача, були використані на рефінансування позики та на придбання природного газу без зміни та/або приросту активів, а тому, по даних операціях не доведений зв`язок з веденням господарської діяльності позивачем, в результаті чого завищено фінансові витрати (постанова Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі №810/2199/17).

Також, не відповідає дійсності твердження позивача щодо частки ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний «Піонер» в статутному капіталі ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» в розмірі 10,002 відсотка, оскільки, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 2013 року по даний час Позикодавець не мав жодної частки в статутному капіталі позивача. Тому, надані договори процентної (венчурної) позики та протоколи Наглядової ради не відображають їх дійсність та мету укладення, оскільки, отримана позика не призвела до збільшення капіталу, отримання прибутку, приросту активів та/або їх вартості чи створення належних умов для виробництва. Позивачем не надано жодного первинного документа щодо забезпечення позики гарантією або надання майна в заставу.

Крім того, платником податків жодних підтверджуючих документів щодо проведеної роботи по поверненню авансів надано не було, так як і використання даних коштів у господарській діяльності підприємства, а тому, Позивачем не доведено підставність отримання такої позики, яка б призвела до додаткового приросту активів чи збереження їх вартості у підприємства.

Недоведеність змін у структурі активів платника та їх кількісних показників позбавляє первинні документи доказової сили для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку. Тому, позивачем так і не надано жодних первинних документів по рахунках №311«поточні рахунки в національній валюті» та 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками» щодо підтвердження сплату коштів з отриманої позики на рефінансування та придбання природного газу.

Отже, позивачем не надано первинні документи, у зв`язку з чим неможливо дослідити підтвердження оплати за вказані послуги (платіжні доручення, касові чеки та інше); регістри бухгалтерського обліку по рахунках, 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», 311 «Розрахунковий рахунок», 90 «Собівартість реалізації», 92 «Адміністративні витрати», 93 «Витрати на збут», 685 «Розрахунки з іншими кредиторами», 37 «Розрахунки з іншими дебіторами» та інші; відомості про господарську операцію, які підтверджують її здійснення; інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Щодо заниження значення різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України за рахунок завищення підприємством значення рядка 3.2.4 «Сума від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років(підпункт 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 розділу ІІІ Податкового кодексу України)»Додатку PI до Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2022 рік на суму 300 701,0 грн. та за 9-ть міс. 2023 року на суму 7 264 948,0 грн. Донараховано ПнП 1 361 710,00 грн. + Ш/с 340 427,50 грн. Разом: 1 702 137,50грн.

За період з 01.01.2021 по 30.09.2023 ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» задекларовано різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України у сумі 4 715 585.0 грн., а саме: 2021 рік в сумі 11 409 668 грн., 2022 рік в сумі 325 972грн., 9-ть міс. 2023 в сумі (-7 020 055) грн.

Перевіркою задекларованих платником податків та встановлених у ході проведення перевірки показників рядка 03 Декларацій „Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України встановлено :- заниження різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України за 2022 рік в сумі 300 107 гривень.- завищення від`ємного значення різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України за 9-ть міс. 2023р. в сумі 7 264 948 гривень

ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» на порушення вимог п.п.134.1.1 п.134.1ст.134, п.135.1 ст.135, пп.140.4.2 п.140.4 ст.140 встановлено заниження підприємством різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України за 2022 рік в сумі 300 107 грн. та завищення від`ємного значення різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України за 9-ть міс. 2023 р. в сумі 7 264948 грн., що в свою чергу призвело до завищення підприємством значення рядка 3.2.4 «Сума від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних)років (підпункт 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 розділу ІІІ Податкового кодексу України)» Додатку PI до Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за2022 рік на суму 300 701,0 грн. та за 9-ть міс. 2023 року на суму 7 264 948,0 гривень.

З огляду на вищезазначене, судом першої інстанції в цій частині повністю не надано оцінку аргументам контролюючого органу, не досліджено фактичні обставини справи та прийнято рішення з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.

Щодо податкового повідомлення рішення від 23.05.2024 №570/33000701 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 149 790 313,75 грн. (в тому числі основний платіж 119 832 251,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція 29 958 062,75 грн.), апелянт вказує, що позивачем:

-завищено податковий кредит по операціях з ТзОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ», ТзОВ «МЕДІКАМ» та ТзОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ» на загальну суму 36 276 542,00 грн. (в т.ч. ТзОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» на суму 25 814 050 ,0 грн. +ш/с 6 453 512,00 грн., ТзОВ «МЕДІКАМ» на суму 6 514 398,44 грн. +ш/с 1 628 600,00 грн. та ТзОВ «КЛЕВЕРМАРКЕТ» на суму 3 948 094,04 грн. +ш/с 987 023,00 грн.);

-занижено податкове зобов`язання з ПДВ по реалізації цукру згідно договору поставки №П/1009/ХВ-3 від 10.09.2022 року укладено з ТзОВ «Перша подільська енергетична компанія» на загальну суму 83 936 600,0 грн. та завищення суми від`ємного значення з ПДВ на 380 889,00 грн. (4 податкове повідомлення рішення від 23.05.2024 року №569/33000701 про зменшення суми від`ємного значення податку на додану вартість в розмірі 380 889,00 грн.).

Так, апелянт вказує, що проведеною перевіркою встановлено завищення задекларованих ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» показників у рядках 10.1, 10.2, 10.3 (колонка Б) Декларацій з податку на додану вартість «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з податком на додану вартість на митній території України товарів/послуг та необоротних активів з метою їх використання виключно у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню, придбані за: основною ставкою, ставкою 7%, ставкою 14%» на загальну суму 36 276 542,0 грн. в т.ч. за: травень 2021 на суму 14 529 898,0 грн., липень 2021 на суму 21 247 818,0 грн., лютий 2022 на суму 498 826,0 грн., а саме: на порушення вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями) ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» завищено податковий кредит на загальну суму 36 276 542,0 грн. в т.ч. за: травень 2021 на суму 14 529 898,0 грн., липень 2021 на суму 21 247 818,0 грн., лютий 2022 на суму 498 826,0 грн. по операціях з ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ»; ТОВ «МЕДІКАМ»; ТОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ».

З огляду на встановлені під час проведення перевірки порушення щодо здійснення операцій з контрагентами, апелянт вказує про завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 25 814 050 ,0 грн. в т.ч. за: за травень 2021 року в сумі 8 015 500 грн.; за липень 2021 року в сумі 17 798 550 грн. по операціях з ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ»; на загальну суму ПДВ 6 514 398,44 грн. в т.ч. за: за травень 2021 року в сумі 6 514 398,44 грн. по операціях з ТОВ «МЕДІКАМ», на загальну суму ПДВ 3 948 094,04 грн. в т.ч. за: за липень 2021 року в сумі 3 449 268,05 грн.; за лютий 2022 року в сумі 498 825,99 грн. по операціях з ТОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ».

Щодо порушень, які відображені в пункті 3.2 "Податок на додану вартість" Акту (продаж цукру в якості "харчових відходів") апелянт зазначає, що судом не враховано відповідь Хмельницької регіональної державної лабораторії, згідно якої «….що ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» 13.01.2023 року звернувся із заявою ( партія 5012 тонн) та 07.06.2023 актом відбору (партія 2500 тонн) на проведення досліджень органолептичних та фізико-хімічних показників цукру білого та були проведені дослідження та видані експертні висновки № 000133 п/23 від16.01.2023 року та № 001944 п/23 від 09.06.2023. .Якщо лабораторія не була відповідальною за етап відбирання зразків у звіті має бути зазначено, що результати стосуються винятково тих зразків, що отримала лабораторія. Оскільки лабораторія не була присутня при відборі зразків, тому експертні висновки № 000133 п/23 від 16.01.2023; № 001944 п/23від 09.06.2023 містять наступну інформацію в п.5«Примітка» вказано, що результати випробувань стосуються зразку, що пройшов випробування. Відповідно до Актів відбору зразків для випробування бралося лише 3,8-4 кг цукру.». Тобто, неможливо ідентифікувати який саме цукор отримала лабораторія для зразків.

З врахуванням вищенаведеного відсутні підстави в ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» для списання в бухгалтерському обліку цукру в кількості 20 540,69 т на цукор інший (харчові відходи).

Крім того, підприємство на підставі вищевказаних експертних висновків безпідставно переводить цукор в кількості 20,5 тис.тонн. в цукор інший (харчові відходи), оскільки для випробування бралося лише 3,8-4 кг цукру, а не вся партія товару, яка була на залишках.

Враховуючи вищенаведене, ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» протягом вересня 2022 року - вересня 2023 року здійснено реалізацію цукру на ТОВ «Перша подільська енергетична компанія» цукру в кількості 20 540,69 тонн, а не «харчових відходів» як зазначено в виписаних податкових накладних.

Апелянт вважає, що в підтвердження якості товару, підприємство, згідно умов договорів мало б мати належні документи, які відповідають вимогам ДСТУ, свідоцтву якості виробника. Водночас, позиція позивача, що товар не відповідає вимогам ДСТУ та якості (характеристик) цукру та є «харчовими відходами», не відповідає дійсності, оскільки підприємство не надано жодного документа, який би підтверджував внаслідок чого відбулася зміна якостей (характеристик) цукру та що це спричинило, наприклад, протікання даху складу, підтоплення, пожежу, знищення, пошкодження, неналежні умови зберігання, матеріально відповідальних осіб які це допустили та притягнення їх до відповідальності за неналежне забезпечення умов зберігання цукру, створені комісії та відповідні акти обстеження, висновки, бухгалтерська довідка, тощо.

Позивачем, на підтвердження реальності господарської операції, крім договору, не долученого жодного первинного документа, передбаченого умовами договору, зокрема, видаткових (податкових) накладних, товарно-транспортних накладних, актів приймання передачі товару, відповідальних осіб, довіреності на представництво уповноважених осіб, платіжні інструкції, сертифікати (належність) якості продукції, відповідність «харчових відходів» вимогам ДСТУ.

Крім того, помилка у коді товару згідно з УКТ ЗЕД, допущена в податковій накладній, виключає підстави для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту, незалежно від того, чи є інші фактори, які допомагають ідентифікувати здійснену операцію.

Щодо долучених позивачем актів про реєстрацію браку апелянт зазначає про неможливість підтвердити на підставі чого відбулося погіршення якості цукру та/або умов його зберігання, а також про певний ряд недоліків.

Щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 23.05.2024 №574/33000701 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за не реєстрацію податкових накладних у строки визначені п.120.1.2 ст.120.1 ПК України в сумі 41 968 300,00 грн. ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» не сформовані податкові зобов`язання протягом вересня 2022 року - вересня 2023 року в сумі 83 936 600,0 грн. (419 683 000грн.*20%) по реалізації цукру в повному обсязі, не відображено в ЄРПН податкові накладні на реалізацію, в ЄРПН підприємством не реєструвались та відповідно не відображено в Деклараціях з податку на додану вартість за відповідні періоди.

Тому, за не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку, передбаченого ст..201 ПК України податкові накладні на загальну суму83 936 600,00 грн., відповідно до п.120-1.2 ПК України застосовано штрафні(фінансові) санкції у розмірі 50% від суми незареєстрованих податкових накладних(83 936 600,00 грн.*50%=41 968 300,00 грн.).

В цій частині суд першої інстанції лише зазначив, що вважає правомірними складені та зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства України податкові накладні із зазначенням опису товарів "харчові відходи" з кодом УКТ ЗЕТ 1701.Позивачем дотримано вимоги законодавства України щодо реєстрації податкових накладних.

Однак, позицію контролюючого органу повністю проігнорував, не надав належної оцінки зазначеним обставинам та належним чином не дослідив матеріали справи, а рішення прийнято з грубим порушенням.

Щодо заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 197 013,54 грн, апелянт вказує, суд першої інстанції надав невірну оцінку вищезазначеним обставинам, повністю проігнорував та належним чином не дослідив матеріали справи, з огляду на наступне.

Так, в акті перевірки вказано, що на балансі ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» перебуває об`єкт нерухомості комплекс Теофіпольський цукровий завод загальною площею 78027,3 кв.м. у смт. Теофіполь на вул. Жовтнева, буд.12, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07 грудня 2011 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Теофіпольської селищної ради №1/13-2011 від 06 грудня 2011 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.02.2024 №366553211.

Також, на балансі підприємства перебувають складові частини об`єкта нерухомого майна, а саме: прохідна №1,43 (29,7 кв.м); прохідна №2,86 (11,5 кв.м); депо,37 (277,8 кв.м); будівля диспетчерської цеху механізації, 23 (46,3 кв.м); пожежне депо,76 (319,9 кв.м); станція пожежогасіння,39 (86,6 кв.м); сторожова будка,42 (17,6 кв.м); транспортна контора,3 (76,9 кв.м).Разом: 866,30 кв.м.

Позивач безпідставно зазначає, що вказані будівлі використовуються у господарській діяльності підприємства, оскільки, такі не відносяться до будівель промислового призначення, як то фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

Це підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07 грудня 2011 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, відповідач у акті перевірки зауважив, що на підставі первинних документів встановлено, що ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» не має ознак неприбутковості підприємства та подає до контролюючого органу податкові декларації з податку на прибуток підприємств.

В такому разі податкова пільга щодо виключення нерухомого майна з об`єктів оподаткування податком не може поширюватись на нерухоме майно, речові права на яке має таке підприємство, а відтак підприємство було платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки

Твердження платника, що належне позивачу нежитлове приміщення відноситься до нежитлових приміщень групи «Будівлі промислові та склади», контролюючий орган вважає помилковим, адже відсутні будь які ознаки здійснення в даних приміщеннях промислового виробництва.

Також, підприємством занижено нарахування податку на нерухоме майно, відмінного від земельного податку за 2021 рік на 95 115,00 грн. у зв`язку із застосуванням ставки податку за 1 кв.м для адміністративно-побутової будівлі площею 3 170,50 кв.м.0,5% розміру мінімальної заробітної плати, а згідно із Рішенням Новоставецької сільської ради від 17 червня 2020 року «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік ставка податку становила 1% мінімальної заробітної плати для адміністративно-побутових будівель промислових підприємств, що визнано самим позивачем.

Верховний Суд у справі №520/2239/21 (постанова від 17.01.2024) підтримав питання правомірності донарахування податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власнику нежитлового приміщення, що віднесене до будівель промисловості, та можливість застосування положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України до будівлі, яка, хоч і віднесена до будівель промисловості згідно з правовстановлюючими документами, однак не використовується у виробничому процесі промислових підприємств.

Верховний Суд зауважив, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту266 2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи та за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва. Однак доказів того, що саме позивач впродовж спірного податкового періоду використовував будівлю, оподаткування якої стосується спір, за функціональним призначенням не доведено.

Отже за встановлених у справі обставин щодо невикористання позивачем спірних будівель в межах саме власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням, права на пільгу, передбачену пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту266.2 статті 266 ПК України, позивач не має.

Тому, в даній судовій справі платником податків не надано жодного підтверджуючого документа, що вищевказані частини об`єкта будівлі використовуються виключно за їх призначенням у господарській діяльності суб`єкта господарювання, а тому, вважаємо на безпідставність зменшення Позивачем бази оподаткування податку на нерухоме майно.

Тим більше, дане порушення визнано та підтверджено самим позивачем, а суд першої інстанції безпідставно зазначає, що дане порушення допущене виключно бухгалтерською помилкою, яка виникла в ході обрахування податку та зазначає, що вказана арифметична помилка була виправлена, доказом чого є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, оборотно-сальдова відомість рах. 10, Копія рішення 17.10.2020.

Однак, жодного доказу, що платником податків подано уточнюючу декларацію з даного податку та самостійно донараховано за 2021 рік податок на нерухоме майно, відмінне від земельного податку в сумі 95 115,00 грн. в матеріалах судової справи немає. Так як і немає жодного доказу сплати зазначеної донарахованої чи самостійно виправленої у декларації платником податків відповідної суми. В цій частині суд першої інстанції надав невірну оцінку вищезазначеним обставинам, повністю проігнорував та належним чином не дослідив матеріали справи, що призвели до невірного прийняття судового рішення.

З огляду на викладені доводи, апелянт вважає, що наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

09.06.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача, в якому він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Так, в податкових повідомленнях-рішеннях, з-поміж іншого, мала бути відображена інформація про: «обґрунтовану підставу для визначення(нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість у вигляді фактичної підстави, а саме викладення стислого змісту щодо виявлених перевіркою порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства з наведенням інформації щодо обставин вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, а також встановлені при розгляді наданих платником податків відповідно до підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 та пункту 86.7 статті 86розділу I Кодексу або статті 353 та частини восьмої статті 354 Митного кодексу України письмових пояснень та їх документального підтвердження (зокрема щодо обставин, що стосуються події правопорушення та вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм законодавства, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують вказані обставини)».

Проте, згідно змісту податкових повідомлень-рішень від 23.05.2024 №568/33000701, № 567/33000701, № 570/33000701, № 569/33000701, № 574/33-00-07-01, в них відсутня інформація, яка давала б чітке розуміння обґрунтованої підстави для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, оскільки не зрозумілим є суб`єктний склад, зміст та характер господарських правовідносин, які призвели до нібито вчинених позивачем податкових правопорушень. Посилання на Акт при цьому не можна вважати достатнім, оскільки податкові повідомлення-рішення є самостійними юридичними документами, а не додатками Акта.

Зважаючи на це, відповідачем не було виконано законодавчо встановлені вимоги щодо обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії під час прийняття податкових повідомлень-рішень від 23.05.2024 року № 568/33000701, № 567/33000701,№ 570/33000701, № 569/33000701, № 574/33-00-07-01.

Відповідно до податкових повідомлень-рішень від 23.05.2024 № 570/33000701 та № 569/33000701 позивач здійснив порушення п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України. Зазначені порушення, на думку відповідача, полягали у заниженні податку на додану вартість на загальну суму 119832251,00 грн. за рахунок завищення сум податкового кредиту по взаєморозрахунках з суб`єктами господарської діяльності, які мають ознаки ризиковості, та заниження податкових зобов`язань по реалізації цукру, а також у завищенні розміру від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на загальну суму 380889,00 грн.

Відповідно до п. 3.2.3 Акта (с. 92) заначено, що перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість по декларації за період з 01.01.2021 по 30.09.2023 року встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації)за вересень 2023 року в сумі 380889,00 грн. та заниження податку на додану вартість на загальну суму 119832251,00 грн. в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в п. 3.2.1 «Податкове зобов`язання» та п. 3.2.2 «Податковий кредит» розділу 3 Акта. Однак, представник позивача звертає увагу, що п. 3.2.2 в Акті відсутній, тобто на обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на неіснуючий пункт.

Щодо порушень, які, нібито, мали місце, та були відображені в пункті 3.2 « Податок на додану вартість» Акта, слід зауважити, що відповідач помилково вважає, що податкові накладні мали бути зареєстровані під назвою «Цукор», а не «Харчові відходи».

За період 2022-2023 року на користь ТОВ «Перша подільська енергетична компанія» відбулась реалізація продукції під назвою «Харчові відходи (цукор інший)» в кількості 20 540,09 тон. «Харчові відходи» утворились в наслідок зберігання цього цукру всилосах та під дією інших несприятливих чинників, які негативно вплинули на якість продукції, і реалізація цієї продукції як «Цукор» стала неможливою через втрату товарного виду та невідповідність ДСТУ 4623:2006.

Таким чином зі сторони відповідача відбувається підміна понять та облікових позицій, оскільки продукція обліковувалась позивачем саме як «Цукор», однак, на підставі експертних висновків Хмельницької регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби України № 000133 п/23 від 16.01.2023 та № 001944 п/23від 09.06.2023, через низку факторів: сирість, грудковість, пожовтіння, ця продукція була визнана такою, що не відповідає вимогам до готової продукції(некондиційною). У зв`язку із цим продукція була переведена в іншу товарну групу та облікована із застосуванням коду УКТ ЗЕД 1701 99 90 00 як «Цукор інший». Разом з тим реалізація відповідної продукції відбувалась за товарною групою, що відповідала можливому подальшому товарному використанню, а саме «Харчові відходи».

Зважаючи на викладене, представник позивача вказує, що що ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод», з метою уникнення значних втрат, правомірно класифікував частину некондиційної продукції як «харчові відходи», адже цукор, котрий втратив певні свої характеристики, які є визначеними ДСТУ, а отже, не може бути спожитим за прямим призначенням, є відходами харчових продуктів (харчовими відходами).

Позивач вказує, що ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» безпосередньо виступає виробником відповідної продукції (в тому числі і з огляду на зміну його кондиційної якості), що дозволяє визначати відповідну товарну групу з огляду на доцільність здійснення господарських операцій. Крім того, як уже зазначалося Позивачем, реалізація такої некондиційної продукції, є досить ускладненою на вітчизняному ринку, разом з тим, ТОВ «Перша подільська енергетична компанія», що здійснює виробництво біоетанолу, погодилась закуповувати відповідний некондиційний цукор за цінами, що визначались в залежності від кожної конкретної партії за згодою сторін. ДСТУ 7166:2010«Біоетанол», що використовується в діяльності ТОВ «Перша подільська енергетична компанія» в п. 4.4.1. містить норму про можливість використання цукристих відходів в якості сировини. Разом з тим, з урахуванням експортної орієнтованості діяльності підприємства, сертифікація ISCC та ISO передбачає використання номенклатури товару у її загальному (видовому) визначенні.

Згідно з абз. 11 п. 201.9 ст. 201 Податкового кодексу України «накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту». Таким чином, законодавчо визначено пріоритетність правильного визначення коду УКТ ЗЕД товару над описом (номенклатурою) останнього.

З огляду на це, застосування узагальненої номенклатури не може бути підставою для застосування податкових санкцій. Крім того, позивач зауважує, що окремого коду УКТ ЗЕД «харчових відходів» не існує.

Щодо доводів відповідача про ненадання жодних товаро-транспортних накладних, які б свідчили про транспортування реалізованої продукції від ПРАТ «Теофіпольський цукровий завод» до ТОВ «Перша подільська енергетична компанія», позивач вказує, що пунктом 4.1.1. укладеного між сторонами договору передбачено, що покупець здійснює вивіз товару власним/найнятим транспортом та за власний рахунок. Постачання Товару здійснюється на умовах EXW «франко-склад» зі складу: Хмельницька область, Хмельницький район, смт. Теофіполь, вул.Соборна,12.

Зважаючи на вищезазначене, позивач не може володіти товаро-транспортними накладними, оскільки покупець здійснював вивіз товару власним/найнятим транспортом. Крім того, умови поставки «EXW, або Франко-склад» це один із базових термінів у системі міжнародних правил Інкотермс. Згідно з умовами Ex Works, продавець надає товар покупцеві на своєму підприємстві або в іншому узгодженому місці (наприклад, на складі). Після цього відповідальність за подальше транспортування, страхування і митне оформлення повністю переходить на покупця. Продавець не зобов`язаний навантажувати товар на транспортний засіб покупця або займатися експортним оформленням.

Щодо доводів відповідача стосовно завищення сум податкового кредиту по взаєморозрахунках з суб`єктами господарської діяльності, які мають ознаки ризиковості (п. 3.1.2.2, с. 75-90 Акта), позивач зазначає, що це порушення безпосередньо пов`язане із податковим порушенням, яке нібито мало місце та відображене в п. 3.1.2 Акта, а саме щодо завищення задекларованих показників у рядку 2050 Звіту про фінансові результати «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» по операціях, проведених із ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ», ТОВ«МЕДІКАМ», ТОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ».

В Акті відповідачем визнано, що між позивачем та ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» було укладено два договори поставки цукру, а саме № Ц/0505/02 від 05.05.2021 року та № Ц/3006/01 від 30.06.2021.

При цьому, позивач вказує, що в Акті про результати документальної позапланової виїзної перевірки №322/33-00-07-01/05394995 від 26.04.2024 відповідачем визнано наявність видаткових накладних, товарно-транспортних накладних щодо постачання цукру та визнано факт оплати позивачем за поставлений цукор разом із відображенням господарських операцій з ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» у бухгалтерському обліку позивача. Додатково на підтвердження умов виконання Договорів Позивачем долучено до матеріалів справи копію рахунку №47, копії заявок, які надсилались контрагенту для організації відвантаження товару в період з 05 травня 2021 року по 29 липня 2021 року. Крім того, надано копії Сертифікатів відповідності товару: №UA1.0222.0171-20,UA.111.СВ.081-20, UA.10210.00461-19.

При цьому в акті відсутні претензії відповідача щодо оформлення видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та проведення банківських розрахунків по господарських операціях між Позивачем та ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ», а також щодо відображення результатів таких операцій в бухгалтерському обліку.

Розрахунки з контрагентом здійснено на умовах визначених договором протягом 30днів з моменту виставлення рахунку (копії платіжних інструкцій наявні в матеріалах справи). Крім того, з аналізу картки рахунку 631 з контрагентом ТОВ «ГРЕЙСАНРІТЕЙЛ» чітко прослідковується відсутність порушення строку оплати отриманого позивачем товару

Також, відповідачем визнано, що рішення контролюючого органу про відповідність ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» критеріям ризиковості платника податку було прийнято 09.12.2021 року, тоді як спірні господарські операції по поставці цукру між позивачем та ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» відбулись протягом травня-липня 2021 року, тобто значно раніше.

Щодо доводів апелянта стосовно отримання від Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області інформації за обліками інформаційної підсистеми «Геопортал-Гарпун» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України щодо пересування автомобільними шляхами України транспортних засобів, позивач зазначає, що відсутність інформації в системі «Гарпун» про пересування транспортних засобів, якими здійснювалось перевезення не є доказом того, що перевезення не здійснювались взагалі, особливо за тієї умови, що суб`єктом владних повноважень не надано відомостей ані щодо наявності в ІП «Гарпун» можливості фіксувати переміщення транспортних засобів за маршрутом перевезення, ані щодо повноти інформації, яка створюється системою на час здійснення перевезень.

Також, аналогічні аргументи викладені представником позивача щодо доводів апеляційної скарги контролюючого органу в частині контрагентів ТОВ «МЕДІКАМ» (договір поставки цукру № Ц/0505/02 від 05.05.2021) та ТОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ» (договір поставки цукру № Ц/2906/07 від 29.06.2021).

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 23.05.2024 року № 568/33000701 позивач здійснив порушення п. 135.1 ст. 135, п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», МСБО 1 «Подання фінансової звітності», МСБО 12«Податки на прибуток», МСБО 2 «Запаси». Зазначене порушення, на думку відповідача, полягало у заниженні податку на прибуток на загальну суму 46634141,00 грн. за рахунок завищення сум фінансових витрат на суму нарахованих відсотків по отриманій позиці від пов`язаної особи та завищення собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) по взаєморозрахунках з суб`єктами господарської діяльності, які мають ознаки ризиковості.

Зважаючи на факт відсутності будь-якої іншої конкретизації в податковому повідомленні-рішенні щодо суб`єктного складу господарських відносин, під час яких позивачем було, нібито, вчинено податкове правопорушення, виходячи з положень Акта, позивач припускає, що мова йде про нараховані відсотки по отриманій позиці від ПАТКІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний «Піонер» (п. п. 2.3 п. 3.1.2 Акта), та господарські відносини з ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ», ТОВ «МЕДІКАМ», ТОВ «КЛЕВЕРМАРКЕТ» (п. 3.1.2 Акта).

В цьому контексті звертає увагу на невідповідність сум, зазначених в податковому повідомленні-рішенні та Акті. Так, лише у п. п. 2.3 п.3.1.2 Акта (с. 49) йдеться про завищення відсотків за договорами позики на загальну суму 77695853,00 грн., а в податковому-повідомленні рішенні відповідачем зазначена сума 46634141,00 грн., яка, окрім завищення відсотків за договорами позики, включає також завищення собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) по взаєморозрахунках з суб`єктами господарської діяльності, які мають ознаки ризиковості.

Щодо завищення собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) по взаєморозрахунках з ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ», ТОВ «МЕДІКАМ», ТОВ «КЛЕВЕРМАРКЕТ», які, на думку відповідача, мають ознаки ризиковості, позивач не погоджується з тим, що таке завищення мало місце, оскільки господарські операції між позивачем та цими контрагентами були достовірними та дійсними, а також здійсненими з дотриманням усіх вимог чинного законодавства.

Щодо завищення відсотків за договорами позики слід зазначити, що згідно зі ст. 19 Конституції України суб`єкти господарювання, мають право діяти відповідно до принципу «дозволено все, що прямо не заборонено законом» (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.01.2023 року, справа № 922/2071/20), натомість, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на це, посадові особи відповідача під час документальної позапланової виїзної перевірки позивача, результати якої відображено в Акті, були зобов`язані діяти у межах повноважень, чітко визначених законами та підзаконними нормативно-правовими актами, передусім Положенням про державну податкову службу України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227.

Натомість позивач та ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний «Піонер» могли вступати між собою у будь-які правові відносини, які не заборонені нормами чинного законодавства.

Позивач зазначає, що венчурні позики є механізмом фінансування, що поширений серед компаній, які шукають інвестиції для швидкого зростання. Здебільшого забезпечення погашення таких позик не вимагається, але відповідно до п. 4 ст. 48 Закону України «Про інститути спільного інвестування» венчурний фонд має право надавати кошти у позику, але тільки юридичним особам, не менш як 10відсотків статутного капіталу яких належить такому венчурному фонду

В ситуації, яка стосується надання позики ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний «Піонер» Позивачу, зазначена норма була повністю дотримана, оскільки на момент надання кредиту розмір частки ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний «Піонер» в статутному капіталі Позивача становив 10,002 відсотка.

Щодо тверджень відповідача стосовно наявності договірних відносин між пов`язаними особами, зокрема між ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" та ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод», оскільки повноваження одноособового виконавчого органу таких юридичних осіб здійснює одна і та сама особа позивач вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, ОСОБА_1 обіймає посаду Голови правління ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» з 24 березня 2022 року, про що зазначає сам відповідач в Акті перевірки, що спростовує твердження відповідача про можливість одноособового впливу на укладення правочинів. Крім того, позивач є акціонерним товариством та керується в своїй діяльності вимогами Закону України «Про акціонерні товариства». Зокрема, вказаним нормативним актом чітко врегульовано порядок створення та функціонування акціонерних товариств, їх органів управління, а також вчинення правочинів. Відповідно до п.8.2 Статуту Позивача органами управління товариства є: Загальні збори акціонерів, Наглядова рада, Правління. Вищезазначені органи є колегіальними.

Також, рішенням Наглядової ради ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» (протокол №1011/2022 від 10.11.2022) було надано згоду на укладення між ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" та ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» договору позики та уповноважено Голову правління товариства підписати відповідний правочин. Голова правління ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» Ковальов Є.П., уклавши відповідну угоду лише виконав рішення Наглядової ради товариства. Вказане підтверджує, що він самостійно не приймав рішення про укладення Договору позики, а лише виконував прийняте колегіальним органом товариства рішення, а тому твердження Відповідача про те, що одна і та ж особа вчиняла правочини і могла впливати на прийняття рішень щодо їх укладення чи виконання є безпідставними.

Крім того, звертаємо увагу суду, що від імені ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний «Піонер» договори підписували керівники компанії з управління активами, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних Договорів позик.

Такою, що не базується на положеннях чинного законодавства та виходить за межі повноважень ДПС є позиція, відображена в Акті та в письмових поясненнях, про недоцільність отримання позики Позивачем, оскільки останнє мало достатньо власних обігових коштів.

Позивач вважає, що зазначена позиція посадових осіб ДПС прямо порушує, закріплений в чинному законодавстві принцип свободи підприємницької діяльності (ст. ст. 6, 43 Господарського кодексу України).

Щодо податкового повідомлення-рішення від 23.05.2024 №573/33-00-07-02 стосовно заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 197013,54 грн., за рахунок не включення до бази нарахування податком площі нерухомого майна заводу, та застосування при нарахуванні податку заниженої ставки нарахування податку, позивач не погоджується з доводами відповідача та вказує, що нерухомість, про яку йде мова в зазначеному ППР відносяться до цілісного майнового комплексу будівель та споруд виробничого характеру позивача. Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 07.12.2011 Теофіпольською селищною радою, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивачем не застосовувались положення щодо оподаткування податком на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, на підставі норми п. п. «є» п.п.266.2.2 п. 266.2 ст. 266, оскільки зазначені будівлі промисловості, віднесені до класу «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023.

Вищевказані будівлі та споруди, використовуються позивачем виключно за їх призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність, яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010 та не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

З огляду на це, позивач вважає зменшення бази оподаткування по вказаному питанню правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім цього, перевіркою встановлено заниження нарахованого податку на нерухоме майно за 2021 рік на суму 95 115,00 грн. у зв`язку з заниженням ставки податку з 1 до 0,5%. Дане порушення є виключно бухгалтерською помилкою, яка допущена в ході обрахування податку.

Позивач зауважує, що вказана арифметична помилка була виправлена доказом чого є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, оборотно- сальдова відомість рах.10, копія рішення 17 червня 2020 року.

На підставі вищевказаного, позивач просить суд залишити апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі із великими платниками податків на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/9006/24 від 22.04.2025 без задоволення, а судове рішення без змін.

17.06.2025, 08.08.2025 та 04.09.2025 представником апелянта подано додаткові пояснення у справі.

01.09.2025 представником позивача подано додаткові пояснення у справі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, приватне акціонерне товариство "Теофіпольський цукровий завод" (далі - ПАТ "Теофіпольський цукровий завод") зареєстроване та перебуває на обліку в Західному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.

У період, який перевірявся, ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" було платником наступних податків і зборів: ПДФО, військового збору, податку на прибуток, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, єдиного внеску, екологічного податку, земельного податку; орендної плати за земельні ділянки, збору за спеціальне використання водних ресурсів, рентна плата, транспортний податок.

На підставі направлень від 05.02.2024 № 24/33-00-07-01, № 25/33-00-07-02, № 26/33-00-07-05, від 15.02.2024 №27/33-00-08, №28/33-00-07-05, №29/33-00-23-01, №30/33-00-23-02, від 11.04.2024, виданих Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків та на підставі наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 30.01.2024 №18 та згідно отриманого звернення платника податків від 28.12.2023 №2-2812-23 проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" () за період з 01.01.2021 по 30.09.2023, з метою дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби та за період діяльності з 01.01.2021 по 30.09.2023 щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до затвердженого переліку питань документальної перевірки.

З направленнями на право проведення перевірки ознайомлено під підпис 05.02.2024, 15.02.2024 та 11.04.2024 головного бухгалтера ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" та вручено копію наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 30.01.2024 №18.

Перевірка проводилась з 05.02.2024 по 19.04.2024 з відома Голови правління ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" та в присутності головного бухгалтера.

За результатом проведеної перевірки складено акт від 26.04.2024 №322/33-00-07-01/05394995, яким встановлено наступні порушення:

- п.135.1 ст.135, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, МСБО 12 "Податки на прибуток", МСБО 2 "Запаси", в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування всього в сумі 7 565 055,0 грн. в т.ч.: за 2021 в сумі 300 107,0 грн., за 2022 в сумі 7 264 948,0 грн. та занижено податок на прибуток у сумі 46 634 141,0 грн. в т.ч. за: 1 квартал 2021 в сумі 1 789 968,0 грн., 2 квартал 2021 у сумі 2 574 155,0 грн., 3 квартал 2021 у сумі 9 433 979,0 грн., 4 квартал 2021 року у сумі 25 102 721,0 грн., 1 квартал 2022 у сумі 667 370,0 грн., 2 квартал 2022 у сумі 891 557,0 грн., 3 квартал 2022 у сумі 2 458 448,0 грн., 4 квартал 2022 у сумі 345 984,0 грн., 1 квартал 2023 в сумі 1 307 690,0 грн., 2 квартал 2023 у сумі 118 825,0 грн., 3 квартал 2023 у сумі 1943 444,0 грн.

- пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.185.1, ст.185, п.187.1, ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" завищено суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) за вересень 2023 в сумі 380 889,0 грн. та занижено податок на додану вартість на загальну суму 119 832 251 грн. в т.ч. за: травень 2021 на суму 4 995 742,0 грн., липень 2021 на суму 20 278 858,0 грн., жовтень 2021 на суму 1 800 655,0 грн., грудень 2021 на суму 452 294,0 грн., січень 2022 на суму 285 649,0 грн., лютий 2022 на суму 2 235 101,0 грн., червень 2022 на суму 6 228 241,0 грн., вересень 2022 на суму 4 499 414,0 грн., жовтень 2022 на суму 7 410 947,0 грн., листопад 2022 на суму 6 986 163,0 грн., грудень 2022 на суму 7 544 689,0 грн., січень 2023 на суму 7 852 518,0 грн., лютий 2023 на суму 7 085 751,0 грн., березень 2023 на суму 9 913 783,0 грн., квітень 2023 на суму 10 171 792,0 грн., травень 2023 на суму 2 993 999,0 грн., червень 2023 на суму 7 931 904,0 грн., липень 2023 на суму 8 260 317,0 грн., серпень 2023 на суму 2 904 434,0 грн.

- п.201.10 ст.201 ПК України підприємством не здійснено податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з вересня 2022 по вересень 2023.

- п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010, а саме заниження нарахування єдиного внеску за період перевірки на загальну суму 275 134,19 грн.

- п.119.1 ст.119, пп. "б" п.176.2 ст.176 розділу IV ПК України, п.3.1 розділу ІІІ "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 за якими встановлено подання податкового розрахунку за формою 4 ДФ за 2021-2023 з недостовірними відомостями та з помилками, що призвели до зміни платника податку.

- пп.266.2.1 п.266.2, пп.266.3.1 п.266.3, пп.266.5.1 п.266.5 статті 266 ПК України, а саме донараховано податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки в сумі 197013,54 грн., в т.ч. за 2021 на загальну суму 147 093,0 грн., 2022 на суму 28154,75 грн., 1-3кв.2023 на суму 21 765,79 грн.

- п.286.5 ст.286, п.288.7 ст.288 ПК України, а саме: занижено нарахування орендної плати за земельну ділянку в липні 2023 в сумі 3 191,80 грн.

На підставі Акту перевірки 23.05.2024 винесено наступні податкові повідомлення рішення:

- №567/33000701 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 7 565 055,00 грн.,

- №573/33-00-07-02 про визначення суми податкового зобов`язання з орендної плати за землю в розмірі 246 266,93 грн. (в тому числі основний платіж 197 013,54 грн. та штрафна (фінансова) санкція 49 253,39 грн.),

- №574/33000701 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за не реєстрацію податкових накладних у строки визначені п.120.1.2 ст.120.1 ПК України в сумі 41 968 300,00 грн.,

- №570/33000701 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 149 790 313,75 грн. (в тому числі основний платіж 119 832 251,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція 29 958 062,75 грн.),

- №568/33000701 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 48 177 738,75 грн. (в тому числі основний платіж 46 634 141,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція 1 543 597,75 грн.)

- №569/33000701 про зменшення суми від`ємного значення податку на додану вартість в розмірі 380 889,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з наступного.

Щодо порушень, які були відображені в пункті 3.2 "Податок на додану вартість" Акту (продаж цукру в якості "харчових відходів" суд встановив, що між ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" та ТОВ "Перша подільська енергетична компанія" укладено Договір поставки №П/1009/ХВ-3 від 10.09.2022.

За період 2022-2023 на користь ТОВ "Перша подільська енергетична компанія" відбулась реалізація продукції під назвою "Харчові відходи (цукор інший)" в кількості 20540,09 тон.

Суд першої інстанції вказав, що "Харчові відходи" утворились в наслідок зберігання цукру в силосах та під дією інших несприятливих чинників, які негативно вплинули на якість продукції, і реалізація цієї продукції як "Цукор" стала неможливою через втрату товарного виду та невідповідність ДСТУ 4623:2006.

На підставі експертних висновків Хмельницької регіональної державної лабораторії Держпродспоживслужби України № 000133 п/23 від 16.01.2023 та №001944 п/23 від 09.06.2023, через низку факторів: сирість, грудковість, пожовтіння, ця продукція була визнана такою, що не відповідає вимогам до готової продукції (некондиційною), у зв`язку з чим вказана продукція була переведена в іншу товарну групу та облікована із застосуванням коду УКТ ЗЕД 1701 99 90 00 як "Цукор інший".

Разом з тим, реалізація відповідної продукції відбувалась за товарною групою, що відповідала можливому подальшому товарному використанню, а саме "Харчові відходи".

Таким чином, суд дійшов висновку, що аргументи Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо того, що ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" протягом вересня 2022 - вересня 2023 здійснено реалізацію цукру на ТОВ "Перша подільська енергетична компанія" цукру в кількості 20540,69 тонн, а не "харчових відходів" як зазначено в виписаних податкових накладних та, як наслідок, ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" не сформовані податкові зобов`язання протягом вересня 2022 - вересня 2023 в сумі 83 936 600,0 грн. (419 683 000 грн.*20%) по реалізації цукру в повному обсязі, не відображено в ЄРПН, податкові накладні на реалізацію в ЄРПН підприємством не реєструвались та відповідно не відображено в Деклараціях з податку на додану вартість за відповідні періоди, є необґрунтованими.

Щодо позиції завищення сум податкового кредиту по взаєморозрахунках з суб`єктами господарської діяльності, які мають ознаки ризиковості, суд першої інстанції зазначив, що це порушення безпосередньо пов`язане із податковим порушенням, яке відображене в п. 3.1.2 Акта, а саме щодо завищення задекларованих показників у рядку 2050 Звіту про фінансові результати "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" по операціях, проведених із ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ", ТОВ "МЕДІКАМ", ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ".

Під час розгляду справи судом досліджено договір поставки цукру №Ц/0505/02 від 05.05.2021, укладений між ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" та ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ", договір поставки від 05.05.2021 №Ц/0505/02, укладений між ТОВ "МЕДІКАМ" та ПАТ "Теофіпольський цукровий завод", договір поставки від 29.06.2021 №Ц/2906/07, укладений між ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" (далі - Постачальник) та ПАТ "Теофіпольський цукровий завод".

За результатами розгляду матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума проведених господарських операцій:

- за Договором №Ц/0505/02, а саме оприбуткування ПАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" товарів (цукор) на загальну суму 48 093 000 грн., в тому числі ПДВ 8 015 500 грн;

-за Договором №Ц/0505/02, а саме оприбуткування ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" товарів (цукор) на загальну суму 39 086 390,65 грн., в тому числі ПДВ 6 514 398,44 грн;

за Договором №Ц/2906/07, а саме відображення отримання ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" товарів (цукор) на загальну суму 23 688 564,24 грн., в тому числі ПДВ 3 948 094,04 грн.

підтверджується первинними документами, зокрема, договорами, картками бухгалтерського обліку по вказаним контрагентам, видатковими накладними, товарно-транспорними накладними, відображеними в обліку підприємства бухгалтерськими проведеннями.

Щодо доводів відповідача стосовно наявності в базах даних ДПС рішень контролюючого органу про відповідність ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ", ТОВ "МЕДІКАМ", ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" критеріям ризиковості платника податку, суд першої інстанції критично оцінив вказані доводи, оскільки спірні господарські операції по поставці цукру між позивачем та ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ" відбулись протягом травня-липня 2021, між позивачем та ТОВ "МЕДІКАМ" - протягом травня 2021, а між позивачем та ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" - протягом липня 2021, тобто значно раніше, ніж прийняті контролюючим органом рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку (рішення по ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ" від 09.12.2021, по ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" від 09.12.2021, по ТОВ "МЕДІКАМ" від 29.09.2021).

Щодо аргументів податкового органу стосовно наявності інформації від ГУ Національної поліції у Хмельницькій області з системи "Геопортал Гарпун" щодо відсутності фіксації транспортних засобів які перевозили товар зі складу у м. Хмельницький до смт. Теофіполь Хмельницької області (тобто в межах області), що на думку відповідача свідчить про завищення позивачем завищено задекларованих показників у рядку 2050 Звіту про фінансові результати "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) по операціях з ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ" на загальну суму 129 070 250,0 грн., з ТОВ "МЕДІКАМ" на загальну суму 32 571 984,88 грн., з ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" на загальну суму 19 740 472,84 грн, суд першої інстанції вказав, що достовірність і дійсність здійснення спірних господарських операцій між ПрАТ "Теофіпольський цукровий завод" та ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ", ТОВ "МЕДІКАМ" та ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" підтверджена не тільки належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, але і змінами в майновому стані сторін, тобто ПрАТ "Теофіпольський цукровий завод" здійснив перерахування грошових коштів на користь ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ", ТОВ "МЕДІКАМ" та ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ", які в свою чергу здійснили відвантаження товару (цукру) і цей факт не заперечується відповідачем в Акті.

Щодо інформації від Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області, згідно з якою не зафіксовано рух транспортних засобів, перелік яких наведено в Акті, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність інформації в системі "Гарпун" про пересування транспортних засобів, якими здійснювалось перевезення не є доказом того, що перевезення не здійснювались взагалі, особливо за тієї умови, що суб`єктом владних повноважень не надано відомостей ані щодо наявності в ІП "Гарпун" можливості фіксувати переміщення транспортних засобів за маршрутом перевезення, ані щодо повноти інформації, яка створюється системою на час здійснення перевезень.

Отже, інформація, отримана з ІП "Гарпун", не може визнаватися належним доказом відсутності перевезень, оскільки зазначена інформація не містить відомостей щодо робочого стану комплексів відеофіксації, їх місцезнаходження та свідчить про те, що фіксація номерних знаків транспортних засобів здійснюється не суцільним методом, а вибірково та не покриває усіх доріг України.

Таким чином, взяті за основу працівниками державної податкової служби відомості з ІП "Гарпун" не відповідають ознакам достовірності та допустимості відповідно до положень статей 74, 75 КАС України, а тому не можуть використовуватись як докази.

Щодо завищення відсотків за договорами позики, суд першої інстанції зазначив, що ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" укладено ряд договорів процентної (венчурної) позики з ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер", а саме:

Договір процентної (венчурної) позики №1 від 16.10.2019 на суму 189 117 005,64 грн., згідно умов якого, п. 2.2 Процентна ставка, яка нараховується за користування позиченими за цим Договором коштами становить 16,5% річних від суми позики.

Договір процентної (венчурної) позики №2 від 30.10.2019 на суму 50 000 000 грн., згідно умов договору п. 2.2 Процентна ставка, яка нараховується за користування позиченими за цим Договором коштами становить 15,5% річних від суми позики.

Договір процентної (венчурної) позики №3 від 01.12.2020 на суму 52 000 000 грн, згідно умов договору п. 2.2 Процентна ставка, яка нараховується за користування позиченими за цим Договором коштами становить 6 % річних від суми позики.

Договір процентної (венчурної) позики №4 від 02.12.2021 на суму 225 032 000 грн., згідно умов договору п. 2.2 Процентна ставка, яка нараховується за користування позиченими за цим Договором коштами становить 12 % річних від суми позики.

Договір процентної (венчурної) позики № 2022/1 від 15.11.2022 на суму 170 000 000 грн., згідно умов договору п. 2.2 Процентна ставка., яка нараховується за користування позиченими за цим Договором коштами становить 23 відсотки річних від суми позики.

Відповідно до пункту 1.2. Метою надання позики є поповнення обігових коштів Позичальника.

ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" на виконання умов договорів процентних (венчурних) позик, нараховано відсотки за користування позикою за перевіряємий період в сумі 77 695 853 грн. по бухгалтерському рахунку 684 «Розрахунки за нарахованими відсотками» та витрати по нарахуванню відсотків по даній операції відображено на бухгалтерському рахунку 952 «Відсотки за кредит» в загальній сумі 77 695 853 грн., в тому числі: 1 кв. 2021 у сумі 9 996 620,0 грн., 2 кв. 2021 у сумі 530 462,0 грн., 3 кв. 2021 у сумі 6 218 580,0 грн., 4 кв. 2021 у сумі 21 390 451,0 грн., 1 кв. 2022 у сумі 1 721 476,0 грн., 2 кв. 2022 у сумі 4 154 005,0 грн., З кв. 2022 у сумі 13 061 541,0 грн., 4 кв. 2022 у сумі 9 165 672,0 грн., 2 кв. 2023 у сумі 660 137,0 грн., 3 кв. 2023 у сумі 10 796 909,0 грн.

Перевіркою встановлено, що у рядку 2250 Звіту про фінансові результати "Фінансові витрати" за період з 01.01.2021 по 30.09.2023 ПрАТ "Теофіпольський цукровий завод" включено відсотки по договорах позики на загальну суму 77 695 853 грн., в тому числі: 1 кв. 2021 у сумі 9 996 620,0 грн., 2 кв. 2021 у сумі 530 462,0 грн., З кв. 2021 у сумі 6 218 580,0 грн., 4 кв. 2021 у сумі 21 390 451,0 грн., 1 кв. 2022 у сумі 1 721 476,0 грн., 2 кв. 2022 у сумі 4 154 005,0 грн., 3 кв. 2022 у сумі 13 061 541,0 грн., 4 кв. 2022 у сумі 9 165 672,0 грн., 2 кв. 2023 у сумі 660 137,0 грн., 3 кв. 2023 у сумі 10 796 909,0 грн.

Також, контролюючий орган зробив висновок, що ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" та ПрАТ "Теофіпольський цукровий завод", є пов`язаними особами, оскільки повноваження одноособового виконавчого органу таких юридичних осіб здійснює одна і та сама особа. Особа, яка володіє часткою статутного фонду (майна) господарської організації, є зацікавленою особою щодо результатів діяльності такої організації та має можливість впливати на умови або економічні результати її діяльності. Залучення пов`язаної особи Компанії з управління активами в господарській діяльності Товариства для нарахування і сплати відсотків за користування позикою впливає лише на мінімізацію податку на прибуток.

Надаючи оцінку доводам контролюючого органу, суд першої інстанції зазначив, що ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" може вступати між собою у будь-які правові відносини, які не заборонені нормами чинного законодавства.

Відповідно до пункту 4 статті 48 Закону України "Про інститути спільного інвестування" венчурний фонд має право надавати кошти у позику, але тільки юридичним особам, не менш як 10 відсотків статутного капіталу яких належить такому венчурному фонду.

В ситуації, яка стосується надання позики ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" позивачу, зазначена норма була повністю дотримана, оскільки на момент надання кредиту розмір частки ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" в статутному капіталі позивача становив 10,002%.

Окрім цього, жодний нормативно-правовий акт не містить заборони щодо обіймання посади одноособового виконавчого органу венчурного фонду та юридичної особи, якій цей венчурний фонд надає позику, однією особою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача в даній частині вимог та вказав, що позиція Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, викладена в податковому повідомлені-рішенні є такою, що містить ознаки втручання в законну господарську діяльність суб`єкта господарювання.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 23.05.2024 №573/33-00-07-0, в якому визначено, що позивач здійснив порушення підпункту 266.2.1 пункту 266.2, пункту 266.3.1 пункту 266.3, підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, суд першої інстанції встановив, що зазначене порушення полягало у заниженні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 197013,54 грн., за рахунок не включення до бази нарахування податком площі нерухомого майна заводу, та застосування при нарахуванні податку заниженої ставки нарахування податку.

При цьому, суд першої інстанції не погодився з висновками контролюючого органу, оскільки контролюючий орган помилково вважає порушенням несплату податку на нерухоме майно по об`єктам: Прохідна №1,43 (29,7 кв.м.), Прохідна №2,86 (11,5 кв.м.); Депо, 37 (277,8 кв.м.); Будівля диспетчерської цеху механізації 23 (46,3 кв.м.); Пожежне депо, 76 (319,9 кв.м.); Станція пожежогасіння, 39 (86,6 кв.); Сторожова будка, 42 (17.6 кв.м.); Транспортна контора залізничної цеху ,3 (76,9 кв.м.); Разом: 866,3 кв.м., оскільки аказані будівлі відносяться до цілісного майнового комплексу будівель та споруд виробничого характеру ПАТ "Теофіпольський цукровий завод", з огляду на наступне.

Вищевказані будівлі та споруди, використовуються позивачем виключно за їх призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність, яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010 та не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що зменшення бази оподаткування є правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім цього перевіркою встановлено заниження нарахованого податку на нерухоме майно за 2021 рік на суму 95 115,00 грн у зв`язку з заниженням ставки податку з 1 до 0,5 %.

При цьому, суд встановив, що позивач вважає дане порушення виключно бухгалтерською помилкою, яка допущена в ході обрахування податку та зазначив, що вказана арифметична помилка була виправлена, доказом чого є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, оборотно-сальдова відомість рах. 10, копія рішення 17.10.2020.

Щодо виявлених порушень, які полягають у відсутності складання та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/розрахунків коригування, суд встановив, що порушення також стосуються відносин позивача із ТОВ "Перша Подільська енергетична компанія" та реалізацією "цукру іншого" як "харчових відходів".

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність складених та зареєстрованих відповідно до вимог чинного законодавства України податкових накладних із зазначенням опису товарів "харчові відходи" з кодом УКТ ЗЕТ 1701, що свідчить про дотримання вимог законодавства України щодо реєстрації податкових накладних.

Таким чином, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ "Теофіпольський цуковий завод" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, в тому числі, стосовно реєстрації податкової накладної, регулюються нормами Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України).

За змістом пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Статтею 62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

В силу положень п. 14.1.36 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Отже господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Відтак, законодавством надано позивачу право як суб`єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

За правилами пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість).

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

У п.п. 14.1.156, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України міститься визначення, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк); податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

П. 22.1 ст. 22 ПК України закріплено, що об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У п.п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст. 188 ПК України зазначено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів і послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України відповідно до статті 186 цього Кодексу; датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України визначено: витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За змістом п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

У відповідності до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом; при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200, така сума: враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди, а в разі відсутності податкового боргу або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника, та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 ПК України).

За положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; економічна вигода - потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Отже, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі - Наказ №88).

Відповідно до пункту 1.2 Наказу №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пункт 2.1 Наказу №88).

Згідно з пунктом 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також указана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України. При цьому сама собою відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону. За такою презумпцією податковий орган встановивши, що певний первинний документ не мав бути облікований, має навести підстави для такої відмови та підтвердити ці обставини зібраними під час перевірки доказами.

Статтею 83 ПК України передбачено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Разом з цим нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, які базуються лише на податковій інформації без належного дослідження усіх первинних документів позивача.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування по податку на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що за результатом проведеної перевірки ПрАТ "Теофіпольський цукровий завод" контролюючий орган склав акт від 26.04.2024 №322/33-00-07-01/05394995, яким встановив наступні порушення:

- п.135.1 ст.135, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, МСБО 12 "Податки на прибуток", МСБО 2 "Запаси", в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування всього в сумі 7 565 055,0 грн. в т.ч.: за 2021 в сумі 300 107,0 грн., за 2022 в сумі 7 264 948,0 грн. та занижено податок на прибуток у сумі 46 634 141,0 грн. в т.ч. за: 1 квартал 2021 в сумі 1 789 968,0 грн, 2 квартал 2021 у сумі 2 574 155,0 грн, 3 квартал 2021 у сумі 9 433 979,0 грн, 4 квартал 2021 в сумі 25 102 721,0 грн, 1 квартал 2022 у сумі 667 370,0 грн, 2 квартал 2022 у сумі 891 557,0 грн, 3 квартал 2022 у сумі 2 458 448,0 грн, 4 квартал 2022 у сумі 345 984,0 грн, 1 квартал 2023 в сумі 1 307 690,0 грн, 2 квартал 2023 у сумі 118 825,0 грн, 3 квартал 2023 у сумі 1943 444,0 грн;

- пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.185.1, ст.185, п.187.1, ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого ПрАТ "Теофіпольський цукровий завод" завищено суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) за вересень 2023 в сумі 380 889,0 грн та занижено податок на додану вартість на загальну суму 119 832 251 грн, в т.ч. за: травень 2021 на суму 4 995 742,0 грн, липень 2021 на суму 20 278 858,0 грн, жовтень 2021 на суму 1 800 655,0 грн, грудень 2021 на суму 452 294,0 грн, січень 2022 на суму 285 649,0 грн, лютий 2022 на суму 2 235 101,0 грн, червень 2022 на суму 6 228 241,0 грн, вересень 2022 на суму 4 499 414,0 грн, жовтень 2022 на суму 7 410 947,0 грн, листопад 2022 на суму 6 986 163,0 грн, грудень 2022 на суму 7 544 689,0 грн, січень 2023 на суму 7 852 518,0 грн, лютий 2023 на суму 7 085 751,0 грн, березень 2023 на суму 9 913 783,0 грн, квітень 2023 на суму 10 171 792,0 грн, травень 2023 на суму 2 993 999,0 грн, червень 2023 на суму 7 931 904,0 грн, липень 2023 на суму 8 260 317,0 грн, серпень 2023 на суму 2 904 434,0 грн;

- п.201.10 ст.201 ПК України підприємством не здійснено реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з вересня 2022 року по вересень 2023 року;

- п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010, а саме заниження нарахування єдиного внеску за період перевірки на загальну суму 275 134,19 грн;

- п.119.1 ст.119, пп. "б" п.176.2 ст.176 розділу IV ПК України, п.3.1 розділу ІІІ "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 за якими встановлено подання податкового розрахунку за формою 4 ДФ за 2021-2023 з недостовірними відомостями та з помилками, що призвели до зміни платника податку;

- пп.266.2.1 п.266.2, пп.266.3.1 п.266.3, пп.266.5.1 п.266.5 статті 266 ПК України, а саме донараховано податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки в сумі 197013,54 грн, в т.ч. за 2021 на загальну суму 147 093,0 грн, 2022 на суму 28154,75 грн, 1-3кв.2023 на суму 21 765,79 грн;

- п.286.5 ст.286, п.288.7 ст.288 ПК України, а саме: занижено нарахування орендної плати за земельну ділянку в липні 2023 в сумі 3 191,80 грн.

Вказані порушення слугували підставою для прийняття контролюючим органом відповідних податкових повідомлень-рішень:

- №567/33000701 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 7 565 055,00 грн.,

- №568/33000701 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 48 177 738,75 грн. (в тому числі основний платіж 46 634 141,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція 1 543 597,75 грн.)

- №569/33000701 про зменшення суми від`ємного значення податку на додану вартість в розмірі 380 889,00 грн.

- №570/33000701 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 149 790 313,75 грн. (в тому числі основний платіж 119 832 251,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція 29 958 062,75 грн.),

- №574/33000701 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за не реєстрацію податкових накладних у строки визначені п.120.1.2 ст.120.1 ПК України в сумі 41 968 300,00 грн.,

- №573/33-00-07-02 про визначення суми податкового зобов`язання з орендної плати за землю в розмірі 246 266,93 грн. (в тому числі основний платіж 197 013,54 грн. та штрафна (фінансова) санкція 49 253,39 грн.),

Так, підставою для винесення податкових повідомлень-рішення форми "Р" №567/33000701 та №568/33000701 від 23.05.2024 слугувало порушення позивачем вимог п.135.1 ст.135, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, МСБО 12 "Податки на прибуток", МСБО 2 "Запаси", в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування всього в сумі 7 565 055,0 грн. в т.ч.: за 2021 в сумі 300 107,0 грн., за 2022 в сумі 7 264 948,0 грн. та занижено податок на прибуток у сумі 46 634 141,0 грн. в т.ч. за: 1 квартал 2021 в сумі 1 789 968,0 грн, 2 квартал 2021 у сумі 2 574 155,0 грн, 3 квартал 2021 у сумі 9 433 979,0 грн, 4 квартал 2021 в сумі 25 102 721,0 грн, 1 квартал 2022 у сумі 667 370,0 грн, 2 квартал 2022 у сумі 891 557,0 грн, 3 квартал 2022 у сумі 2 458 448,0 грн, 4 квартал 2022 у сумі 345 984,0 грн, 1 квартал 2023 в сумі 1 307 690,0 грн, 2 квартал 2023 у сумі 118 825,0 грн, 3 квартал 2023 у сумі 1 943 444,0 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення №568/33000701 від 23.05.2024 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на 48 177 738,75 грн, (податкове зобов`язання в сумі 46 634 141 грн. та штрафні санкції в сумі 1 543 597,75 грн).

На визначення вказаного грошового зобов`язання вплинули такі порушення:

-завищення задекларованих показників у рядку 2050 Звіту про фінансові результати «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» на загальну суму 181 382 708,0 грн. в т.ч. за 2 квартал 2021 року у сумі 13 718 045,0 грн., 3 квартал 2021 року у сумі 46 192 413,0 грн., 4 квартал 2021 року у сумі 118 369 220,0 грн., 1 квартал 2022 року у сумі 1 917 828,0 грн., 2 квартал 2022 року у сумі 567 290,0 грн., 3 квартал 2022 року у сумі 596 507,0 грн., 4 квартал 2022 року у сумі 21 405,0 грн. по операціях проведених із ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ», ТОВ «МЕДІКАМ» та ТОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ»;

-завищення задекларованих ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» показників у рядку 2250 Звіту про фінансові результати "Фінансові витрати" за період з 01.01.2021 по 30.09.2023 ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» відсотків по договорах позики на загальну суму 77 695 853 грн, в тому числі: 1 кв. 2021 у сумі 9 996 620,0 грн., 2 кв. 2021 у сумі 530 462,0 грн., 3 кв. 2021 у сумі 6 218 580,0 грн., 4 кв. 2021 у сумі 21 390 451,0 грн., 1 кв. 2022 у сумі 1 721 476,0 грн., 2 кв. 2022 у сумі 4 154 005,0 грн., 3 кв. 2022 у сумі 13 061 541,0 грн., 4 кв. " 2022 у сумі 9165 672,0 грн., 2 кв. 2023 у сумі 660 137,0 грн., 3 кв. 2023 у сумі 10 796 909,0 грн;

-заниження підприємством значення різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України за 2022 рік в сумі 300 107 грн. та завищення від`ємного значення різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України за 9-ть міс. 2023 року в сумі 7 264 948 грн., що в свою чергу призвело до завищення підприємством значення рядка 3.2.4 «Сума від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років (підпункт 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 розділу II Податкового кодексу України)» Додатку РІ до Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2022 рік на суму 300 701,0 грн та за 9-ть міс. 2023 року на суму 7 264 948,0 грн.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в частині реальності господарських операцій між ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» та ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ», ТОВ «МЕДІКАМ» та ТОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ», колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що між ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" та ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ" було укладено договір поставки цукру №Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т. 1 а.с. 67 зв.б.-68).

За умовами договору поставки від 05.05.2021 №Ц/0505/02 Постачальник зобов`язується продати Покупцю цукор білий кристалічний в мішкотарі вагою 50 кг кожний (далі - Товар), вироблений з цукрових буряків, відповідно до ДСТУ4623:2006, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах даного Договору;

- Загальна кількість Товару по Договору №Ц/0505/02 становить 2300 тонни;

- Якість Товару, що постачається, повинна відповідати вимогам ДСТУ, свідоцтву якості виробника. Товар відпускається в мішках поліпропіленових з вкладишем згідно з вимогами державних стандартів. Тара повинна забезпечувати збереження Товару під час його транспортування та зберігання;

- Ціна однієї тони Товару становить 20 910,00 грн. з урахуванням ПДВ. Сторони дійшли згоди, що ціна Товару, вказана у Договору №Ц/0505/02 (Рахунках, Накладних, Додатках, Специфікаціях до даного Договору), є звичайною ціною у розумінні Податкового Кодексу України;

- Загальна сума даного Договору не обмежується та визначається як сума усіх накладних до даного Договору;

- Оплата Товару, що поставляється, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Покупець здійснює оплату за Товар (партію Товару) протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту виставлення рахунку;

- кількість кожної партії Товару, який має бути відвантажений Постачальником у відповідності до Заявки Покупця, повідомляється Покупцем Постачальнику не менше як за три доби до запланованої дати поставки по телефону, або за допомогою факсимільного зв`язку (факсу), електронної пошти, телеграфом або іншим прийнятним для Постачальника способом, який передбачає технічну фіксацію інформації (заявок) при її відправленні. Заявка повинна містити порядковий номер, дату та посилання на цей Договір поставки; ціну та загальну вартість партії Товару; кількість, асортимент Товару, дату поставки (відвантаження) Товару; умови поставки згідно Міжнародним правилам інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС (в редакції 2010 року);

- Постачальник зобов`язаний передати, а Покупець вивезти оплачену партію Товару на протязі 10-ти днів з моменту здійснення 100% оплати за партію Товару у розрахунку 20 -

200 тон в робочий день на розсуд Покупця (при умові вчасної поставки Покупцем

транспорту на загрузку та виконання Покупцем п.3.6. Договору №Ц/0505/02).

-Умови поставки:

-автомобільний транспорт. Покупець здійснює вивіз Товару власним/найнятим транспортом та за власний рахунок. Постачання здійснюється на умовах EXW «франко-склад» зі складів: Полтавська обл., м. Полтава, вул. Квітки Цісик, буд. 15ж та/або Хмельницька обл., м. Хмельницький, вул. Сковороди, буд.7 або інших складів за домовленістю сторін. Постачальник зобов`язується здійснити навантаження Товару на транспорт Покупця за власний рахунок.

-залізничний транспорт: «FCA - станція призначення» (Постачальник зобов`язується за власний рахунок здійснити навантаження вагонів. Транспортування Товару від станції призначення здійснюється Покупцем за власний рахунок)

-інші умови поставки за домовленістю сторін.

-До моменту відвантаження Товару Покупець має право за власний рахунок перевірити якість Товару у лабораторія акредитованих на проведення відповідних досліджень. Відбір проб Товару для такого дослідження та саме дослідження мають бути проведені за обов`язкової участі уповноваженого представника Постачальника;

-Передача та поставка партії Товару відбувається в момент передачі-прийняття Товару Постачальником Перевізнику Покупця на складі Постачальника (у разі постачання згідно п.4.3.1.), що підтверджується відповідним транспортним документом. Датою поставки партії Товару є дата прийняття Товару Покупцем (перевізником Покупця), що підтверджується відповідним підписом уповноваженого представника Покупця в Накладній.

Також, між ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" та ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ" було укладено договір поставки цукру №Ц/3006/01 від 30.06.2021 (т. 1 а.с. 68 зв.б.-69)

За умовами договору поставки від Ц/3006/01 від 30.06.2021 Постачальник зобов`язується продати Покупцю цукор білий кристалічний в мішкотарі вагою 50кг кожний (далі - Товар), вироблений з цукрових буряків, відповідно до ДСТУ4623:2006, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах даного Договору;

- Загальна кількість Товару по Договору №Ц/3006/01 не обмежується та визначається як сума усіх накладних на кожну конкретну партію Товару. Видаткові накладні, Додатки та Специфікації до даного Договору є невід`ємною його частиною. Окремою партією Товару вважається партія Товару поставлена Постачальником по одній видатковій накладній;

- Якість Товару, що постачається, повинна відповідати вимогам ДСТУ, свідоцтву якості виробника, Товар відпускається в мішках поліпропіленових з вкладишем згідно з вимогами державних стандартів, Тара повинна забезпечувати збереження Товару під час його транспортування та зберігання;

- Ціна визначається на кожну партію Товару окремо та вказується у рахунках та/або накладних до даного Договору. Сторони дійшли згоди, що ціна Товару, вказана у Договорі (Рахунках, Накладних, Додатках Специфікаціях до даного Договору), є звичайною ціною у розумінні Податкового Кодексу України;

-Загальна сума даного Договору не обмежується та визначається як сума усіх накладних до даного Договору;

-Розрахунок за Товар проводиться Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника 1 у вигляді 100% попередньої оплати Товару;

-Датою оплати Товару рахується дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника;

-Кількість кожної партії Товару, який має бути відвантажений постачальником у відповідності до Заявки Покупця, повідомляється Покупцем Постачальнику не менше як за три доби до запланованої дати поставки по телефону, або за допомогою факсимільного зв`язку (факсу), електронної пошти, телеграфом або іншим прийнятним для Постачальника ! способом, який передбачає технічну фіксацію інформації (заявок) при її відправленні. Заявка повинна містити порядковий номер, дату та посилання на цей Договір поставки; ціну та загальну вартість партії Товару; кількість, асортимент Товару, дату поставки (відвантаження) Товару; умови поставки згідно Міжнародним правилам інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС (в редакції 2010 року);

- Постачальник 1 зобов`язаний передати, а Покупець вивезти оплачену партію Товару на протязі 10-ти днів з моменту здійснення 100% оплати за партію Товару у розрахунку 20 - 200 тон в робочий день на розсуд Покупця (при умові вчасної поставки Покупцем транспорту на загрузку та виконання Покупцем п.3.6. Договору). Умови Договору викладені Сторонами у відповідності до Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС» (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей цього Договору;

-Умови поставки:

- автомобільний транспорт. Покупець здійснює вивіз Товару власним/найнятим транспортом та за власний рахунок. Постачання здійснюється на умовах EXW «франко-склад» зі складів: м, Полтава, вул. Цісик Квітки, буд. 15Ж, кім. 3 або інших складів за домовленістю сторін. Постачальник зобов`язується здійснити навантаження Товару на транспорт Покупця за власний рахунок;

-залізничний транспорт: «FCA - станція призначення» (Постачальник зобов`язується за власний рахунок здійснити навантаження вагонів. Транспортування Товару від станції призначення здійснюється Покупцем за власний рахунок)

-інші умови поставки за домовленістю сторін.

-Передача та поставка партії Товару відбувається в момент передачі-прийняття Товару Постачальником Перевізнику Покупця на складі Постачальника (у разі постачання згідно п.4.3.1.), що підтверджується відповідним транспортним документом. Датою поставки партії Товару є дата прийняття Товару Покупцем (перевізником Покупця), що підтверджується відповідним підписом уповноваженого представника Покупця в Накладній.

З матеріалів справи встановлено, що сума проведеної господарської операції за Договором №Ц/0505/02, а саме оприбуткування ПАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" товарів (цукор) на загальну суму 48 093 000 грн., в тому числі ПДВ 8 015 500 грн. та за Договором №Ц/3006/01, а саме оприбуткування ПАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" товарів (цукор) на загальну суму 106 791 300 грн, в тому числі ПДВ 17 798 550 грн, підтверджується наступними первинними документами:

-договір поставки № Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т. 1 а.с. 67 зв.б. 68);

-договір поставки № Ц/3006/01 від 30.06.2021 (т. 1 а.с. 68 зв.б. 69);

-картки бухгалтерського обліку по контрагенту ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» згідно договору поставки № Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т. 1 а.с. 69 зв.б. 76),

-картки бухгалтерського обліку по контрагенту ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» згідно договору поставки № Ц/3006/01 від 30.06.2021 (т. 1 а.с. 76 зв.б. 87),

-оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за січень 2021 року вересень 2023 року згідно договору поставки № Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т. 1 а.с. 87 зв.б.),

-оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за січень 2021 року вересень 2023 року згідно договору поставки № Ц/3006/01 від 30.06.2021 (т. 1 а.с. 87 зв.б.)

-видатковими накладними згідно договору поставки № Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т.1 а.с. 8-67),

-видатковими накладними згідно договору поставки № Ц/3006/01 від 30.06.2021 (т.1 а.с. 8-67),

-товарно-транспортними накладними (т. 1 а.с. 105 зв.б. - 250, т. 2 а.с. 1-15),

-платіжними інструкціями згідно договору поставки № Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т. 1 а.с. 88 зв.б. 96),

-платіжними інструкціями згідно договору поставки № Ц/3006/01 від 30.06.2021 (т. 1 а.с. 96 105),

-заявками на відвантаження цукру, сформованими в період з 05.05.2021 по 31.05.2021 (т. 5 а.с. 20-28)

-заявками на відвантаження цукру, сформованими в період з 01.07.2021 по 29.07.2021 (т. 5 а.с. 9 21);

-рахунком на оплату №47 від 05.05.2021 за договором Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т. 5 а.с. 34);

-подорожніми листами за травень 2021 року (т. 5 а.с. 54-119);

-подорожніми листами за липень 2021 року (т. 5 а.с. 120-211);

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що платником податків до перевірки не було надано підтверджуючих документів щодо відповідності товару вимогам ДСТУ, свідоцтва якості виробника, актів передачі приймання товару, шляхових листів, довіреності на отримання товару, наказів про відрядження працівників. Також, відсутні заявки, рахунки фактури, договори на перевезення товару з ТзОВ «Україна2001», оплата транспортних послуг, витрати з навантаження/розвантаження товару, документи, що підтверджують перебування водіїв у трудових відносинах з Позивачем, тощо.

Так, щодо доводів апелянта стосовно розбіжностей в оформленні видаткових накладні, які від постачальника підписані особою, яку неможна ідентифікувати, а від покупця підписані за довіреністю зав.складом ОСОБА_2 , довіреність на яку відсутня в матеріалах справи, колегія суддів зазначає, що при дослідженні видаткових накладних:

-від 05.05.2021 №69, 72, від 06.05.2021 №71, від 07.05.2021 №64, 67, 73, від 11.05.2021 №52, 58, 59, 70, від 12.05.2021 №55, 61, 65, 66, 68, від 13.05.2021 №53, 60, 63, від 14.05.2021 №56, 57, 62, від 18.05.2021 №45, 39, 42, 47, від 19.05.2021 №43, 44, від 20.05.2021 №46, 48, 112, від 21.05.2021 №41, 49, 105, , від 24.05.2021 №38, 50, від 25.05.2021 №40, 88, від 26.05.2021 №51, 107, 108, 109, від 27.05.2021 №54, від 28.05.2021 №110, від 31.05.2021 №111 згідно договору №Ц/0505/02 від 05.05.2021;

-від 01.07.2021 №306, 307, від 02.07.2021 №308, 309, 310, від 05.07.2021 №311, 312, 313, від 06.07.2021 №314, 315, 316, від 07.07.2021 №317, 318, 319, від 08.07.2021 №320, 321, 322, 323, від 09.07.2021 №324, 325, 326, 355, від 12.07.2021 №327, 328, 368, від 13.07.2021 №329, 330, 331, 332, 333, від 14.07.2021 №334, 335, 336, 337, від 15.07.2021 №338, 339, 340, 341, 342, 379, від 16.07.2021 №356, 357, 3358, 359, 360, від 19.07.2021 №376, від 20.07.2021 №378, від 21.07.2021 №361, 362, 363, 364, від 22.07.2021 №343, 344, 345, 346, 347, 348, 349, 350, 351, 352, 353, 354, 365, 366, 367, 377, від 23.07.2021 №369, 370, від 26.07.2021 №371, від 27.07.2021 №372, 374, від 28.07.2021 №373, 375, від 29.07.2021 №392 згідно договору №Ц3006/01 від 30.06.2021;

судом встановлено, що вказані документи містять обов`язкові реквізити, а саме дату складання, обов`язкові відомості щодо постачальника та покупця, посилання на номер договору, згідно якого здійснюється поставка товару, найменування товару, кількість, ціну з ПДВ, суму з ПДВ, підписи уповноважених осіб, скріплені печатками підприємств згідно укладеного договору, що спростовує аргументи апелянта в цій частині.

При цьому, ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" здійснено оплату на рахунок ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» згідно платіжних інструкцій по договору №Ц/0505/02 від 05.05.2021 №8830, №8835, №8841, №8873, №8874, №8878, №8926, №8930, №8935, №8940, №8964, №8969, №8998, №9020, №9039, №9048 та згідно платіжних інструкцій по договору №Ц3006/01 від 30.06.2021 №9546, №9567, №9568, №9571, №9572, №9573, №9574, №9575, №9585, №9586, №9590, № 9594, №9607, №9608, №9567, №9682, №9702, №9706, що контролюючим органом не заперечується.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині транспортування товару, поставка якого здійснювалась згідно умов договору №Ц/0505/02 від 05.05.2021 та №Ц3006/01 від 30.06.2021, а саме відсутності наказів про відрядження водіїв, шляхових листів, довіреності на отримання товару, колегія суддів зазначає наступне.

До перевірки позивачем надано товарно-транспортні накладні, відповідно до яких замовником та вантажоодержувачем є ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД", вантажовідправником є ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ», перевізником є ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД", ТОВ "Україна-2001», пункт навантаження м. Хмельницький, вул. Сковороди, 7, пункт розвантаження смт. Теофіполь, вул. Соборна (Жовтнева), 12:

-згідно договору №Ц/0505/02 від 05.05.2021: від 05.05.2021 №№69/1, 69/2, 69/3, 72/1, 72/2, 72/3,72/4, від 06.05.2021 №№71/1, 71/2, 71/3, від 07.05.2021 №№64, 67, 73/1, 73/2, від 11.05.2021 №№52/1, 52/2, 58/1, 58/2, 59/1, 58/2, 70/1, 70/2, від 12.05.2021 №№55, 61, 65/1, 65/2, 66/1, 66/2, 68/1, 68/2, від 13.05.2021 №№53, 60, 63, від 14.05.2021 №№56, 57/1, 57/2, 57/3, 62/1, 62/2, від 18.05.2021 №№39/1, 39/2, 42/1, 42/2, 42/3, 42/4, 45, 47, від 19.05.2021 №№43/1, 43/2, 43/3,43/4, 44/1 , 44/2, від 20.05.2021 №№46/1, 46/2, 46/3, 48/1, 48/2, 48/3, 112/1, 112/2, 112/3, від 21.05.2021 №№41/1, 41/2, 41/3, 49/1, 49/2, 49/3, 105/1, 105/2, від 24.01.2021 №№38/1, 38/2, 38/3, 50/1, 50/2, від 25.05.2021 №№40, №106/1, 106/2, 106/3, 106/4, від 26.05.2021 №№51/1, 51/2, 51/3, 51/4, 51/5, 107/1, 107/2, 107/3, 107/4, 108/1, 108/2, 109, від 27.05.2021 №№54/1, 54/2, 54/3, 54/4, 54/5, від 28.05.2021 №№110/1, 110/2, 110/3, 110/4, 110/5, від 31.05.2021 №№111/1, 111/2, 111/3 (т. 1 а.с.105 зв.б. -157);

-згідно договору №Ц3006/01 від 30.06.2021: від 01.07.2021 №№306/1, 306/2, 306/3, 306/4, 306/5, 306/6, 306/7, 307/1, 307/2, 307/3,від 02.07.2021 №№308/1, 308/2, 309/1, 308/2, 309/3, 309/4, 309/5, 309/6, 310/1, від 03.07.2021 №№310/2, 310/3, 310/4, 310/5, від 05.07.2021 №№311/1, 311/2, 311/3, 311/4, 311/5, 312, 313/1, 313/2, 313/3, 313/4, 313/5, 313/6, від 06.07.2021 №№314/1, 314/2, 314/3, 314/4, 315/1, 315/2, 316/1, 316/2, 316/3, 318/3, 318/4, 318/5, від 07.07.2021 №317/1, 317/2, 317/3, 318/1, 318/2, 318/3, 319/1, 319/2, 319/3, 319/4, від 08.07.2021 №№320/1, 320/2, 320/3, 321, 322/1, 322/2, 322/3, 323/1, 323/2, 323/3, від 09.07.2021 №324/1, 324/2, 325/1, 325/2, 325/3, 325/4, 325/5, 326/1, 326/2, 326/3, 355, від 12.07.2021 №№327/1, 327/2, 327/3, 327/4, 327/5, 327/6, 328/1, 328/2, 388/1, 368/2, від 13.07.2021 №№326/1, 329/2, 330, 331/1, 331/2, 332/1, 332/2, 332/3, 333/1, 333/2, 333/3, від 14.07.2021 №№329/3, 334/1, 334/2, 335/1, 335/2, 335/3, 336/1, 336/2, 336/3, 337/1, 337/2, 337/3, від 15.07.2021 №№338/1, 338/2, 338/3, 339/1, 339/2, 339/3, 340/1, 340/2, 340/3, 341/1, 341/2, 341/3, 342. 379/1, 379/2, 378/3, 379/4, від 16.07.2021 №№356, 357, 358, 379/5, від 17.07.2021 №359, 360/1, 380/2, від 18.07.2021 №№360/4, 376/1, від 19.07.2021 №№360/3, 376/2, 376/3, 376/4, 376/5, від 20.07.2021 №378/1, 378/2, 378/3, 376/4, 378/5, від 21.07.2021 №№361, 362/1, 362/2, 362/3, 363/1, 363/2, 364/1, 364/2, 364/3, 364/4, від 22.07.2021 №№343/1, 343/2, 344/1, 344/2, 345/1, 345/2, 346, 347, 348, 349, 360/1, 351/1, 351/2, 354/1, 354/2, від 23.07.2021 №№352, 353, 365/1, 365/2, 366/1, 366/2, 367/1, 369/1, 369/2, 369/3, 370, від 26.07.2021 №№367/2, 367/3, 371/1, 371/2, 377/1, 377/2, 377/3, 377/5, від 27.07.2021 №372/1, 372/2, 372/3, 372/4, 374, від 28.07.2021 №№373/1, 373/2, 373/3, 373/4, 375/1, 375/2, 375/3, 375/4, 375/6, 377/4, від 29.07.2021 №№392/1, 392/2, 392/3, 392/4, 392/5, 392/6, 392/7, 392/8, 392/9 (т. 1 а.с. 158-250, т. 2 а.с. 1-15).

Також, в матеріалах справи наявні заяви на відвантаження товару, сформовані ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" та скеровані ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ», які прямо передбачені умовами договору та містять реквізити щодо кількості товару, яку позивач просить відвантажити, автотранспорту та особи (водія), який здійснює автомобільне перевезення (т. 5 а.с. 9-28).

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що заявки на відвантаження цукру не відповідають умовам договорів №Ц/0505/02 від 05.05.2021 та №Ц3006/01 від 30.06.2021, зокрема п. 3.5, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказаний документ не належить до первинних документів, а є допоміжним документом, який формується в межах конкретного договору під час здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів критично оцінює аргументи апелянта стосовно того, що договір та перша заявка на відвантаження цукру датовані 05.05.2021, що суперечить умовам даного пункту договору (заявка покупця, повідомляється Покупцем Постачальнику не менше як за три доби до запланованої дати), оскільки сторони договору самостійно погодили умови щодо відвантаження товару в день укладення договору та жодних заперечень з цього приводу не висловили, а тому дана обставина не впливає на факт фактичного виконання договору та постачання товару.

В апеляційній скарзі апелянт також вказує, що зі змісту подорожніх листів неможливо підтвердити фактичний рух цукру білого кристалічного в мішкотарі, оскільки, у всіх подорожніх листах зазначено: «в чиє розпорядження ПАТ «Теофіпольський цукровий завод», звідки взяти вантаж: Хмельницький Теофіполь цукор. Крім того, всі інші розділи не заповнені: прибуття, вибуття, кількість годин, звідки взяти вантаж, куди доставити вантаж, найменування вантажу, кількість їздок з вантажем, відстань, видатки пального не вказані, номер ТТН та талон замовника відсутній.

В матеріалах справи наявні подорожні листи, складені водіями вантажного автомобіля, які здійснювали перевезення товару згідно умов договору №Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т. 5 а.с. 54-119) та №Ц3006/01 від 30.06.2021 (т. 5 а.с. 120-211). Вказані документи містять відомості щодо дати вантажного перевезення, номерний знак автомобіля, ПІБ водія, найменування вантажу, місце загрузки та доставки, в чиє розпорядження передається вантаж, відповідний маршрут з зазначенням загального пробігу та кількості перевезеного вантажу, підписи диспетчера, водія та механіка, а також печатку підприємства.

При цьому, колегія суддів зазначає, що форма подорожнього листа вантажного автомобіля затверджена наказом Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» від 29 грудня 1995 року № 488/346, який втратив чинність на підставі наказу Мінінфраструктури та Мінекономрозвитку від 10.12.2013 №1005/1454 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року № 488/346».

Тобто, типові форми подорожніх листів були скасовані вказаним вище наказом.

Отже, застосування суб`єктами господарювання, що експлуатують колісні транспортні засоби, у своїй господарській діяльності подорожнього листа вантажного автомобіля є необов`язковим, хоча позивачем і оформлялися подорожні листи, які наявні у матеріалах справи.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно ненадання позивачем реєстраційного журналу подорожніх листів, що передбачено Інструкцією про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи, затвердженої Міністерства статистики України, Міністерства транспорту України від 07.08.1996 року №228/253 (зі змінами), колегія суддів зауважує, що Інструкція №228/253 втратила чинність на підставі наказу Державного комітету статистики України та Міністерства транспорту та зв`язку України «Про скасування наказу Міністерства статистики України та Міністерства транспорту України від 07.08.96 №228/253» від 03.11.2006 №507/1059.

Крім того, ненадання позивачем до перевірки журналів реєстрації подорожніх листів не є свідченням не здійснення господарської операції з поставки товару, оскільки такі документи не є первинними у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак не можуть підтвердити або спростувати факт вчинення правочинів без дослідження та аналізу первинних документів, створених в процесі господарської діяльності з вказаним контрагентом.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №820/1507/17.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що оскільки господарські операції по поставці цукру між позивачем та ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ" відбулись протягом травня-липня 2021, аргументи відповідача про наявність рішення контролюючого органу про відповідність ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ" критеріям ризиковості платника податку, прийнятого 09.12.2021, є необґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операції. Наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

При цьому, з наданих позивачем первинних документів, копії яких долучено до матеріалів справи, можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування поставлених товарів, їх кількість та вартість, визначено сторони господарських операцій та осіб відповідальних за здійснення господарських операцій. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій за відповідний період.

З матеріалів справи встановлено, що між ПрАТ "Теофіпольський цукровий завод" та ТОВ "МЕДІКАМ", було укладено договір поставки цукру №Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т. 2 а.с. 156 зв.б.-157). Згідно умов договору:

- Постачальник зобов`язується продати Покупцю цукор білий кристалічний в мішкотарі вагою 50кг, кожний (далі - Товар), вироблений з цукрових буряків, відповідно до ДСТУ4623:2006, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах даного Договору;

- Загальна кількість Товару по Договору № Ц/0505/02 становить 1916 тонн;

- Якість Товару, що постачається, повинна відповідати вимогам ДСТУ, свідоцтву якості виробника. Товар відпускається в мішках поліпропіленових з вкладишем згідно з вимогами державних стандартів, Тара повинна забезпечувати збереження Товару під час його транспортування та зберігання;

- Ціна однієї тони Товару становить 20 400,00 гривень з урахуванням ПДВ. Сторони дійшли згоди, що ціна Товару, вказана у Договорі (Рахунках, Накладних, Додатках Специфікаціях до даного Договору), є звичайною ціною у розумінні Податкового Кодексу України;

- Загальна сума даного Договору не обмежується та визначається як сума усіх накладних до даного Договору;

- Оплата Товару, що поставляється, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Покупець здійснює оплату за Товар (партію Товару) протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту виставлення рахунку;

-Датою оплати Товару рахується дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника;

-Кількість кожної партії Товару, який має бути відвантажений постачальником у відповідності до Заявки Покупця, повідомляється Покупцем Постачальнику не менше як за три доби до запланованої дати поставки по телефону, або за допомогою факсимільного зв`язку (факсу), електронної пошти, телеграфом або іншим прийнятним для Постачальника способом, який передбачає технічну фіксацію інформації (заявок) при її відправленні. Заявка повинна містити порядковий номер, дату та посилання на цей Договір поставки; ціну та загальну вартість партії Товару; кількість, асортимент Товару, дату поставки (відвантаження) Товару; умови поставки згідно Міжнародним правилам інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС (в редакції 2010 року);

- Постачальник зобов`язаний передати, а Покупець вивезти оплачену партію Товару на протязі 10-ти днів з моменту здійснення 100% оплати за партію Товару у розрахунку 20 - 200 тон в робочий день на розсуд Покупця (при умові вчасної поставки Покупцем транспорту на загрузку та виконання Покупцем п.3.6. Договору). Умови Договору викладені Сторонами у відповідності до Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС» (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей цього Договору;

-Умови поставки:

- автомобільний транспорт. Покупець здійснює вивіз Товару власним/найнятим транспортом та за власний рахунок. Постачання здійснюється на умовах EXW «франко-склад» зі складів: м. Запоріжжя або інших складів за домовленістю сторін. Постачальник зобов`язується здійснити навантаження Товару на транспорт Покупця за власний рахунок;

-залізничний транспорт: «FCA - станція призначення» (Постачальник зобов`язується за власний рахунок здійснити навантаження вагонів. Транспортування Товару від станції призначення здійснюється Покупцем за власний рахунок)

-інші умови поставки за домовленістю сторін.

-Передача та поставка партії Товару відбувається в момент передачі-прийняття Товару Постачальником Перевізнику Покупця на складі Постачальника (у разі постачання згідно п.4.3.1.), що підтверджується відповідним транспортним документом. Датою поставки партії Товару є дата прийняття Товару Покупцем (перевізником Покупця), що підтверджується відповідним підписом уповноваженого представника Покупця в Накладній.

З матеріалів справи встановлено, що сума проведеної господарської операції за договором №Ц/0505/02 від 05.05.2021, а саме оприбуткування ПАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" товарів (цукор), придбаного в ТОВ "МЕДІКАМ", на загальну суму 39 086 390,65 грн., в тому числі ПДВ 6 514 398,44 грн, підтверджується наступними первинними документами:

-договір поставки № Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т. 2 а.с. 156 зв.б. 157);

-картки бухгалтерського обліку по контрагенту ТОВ "МЕДІКАМ", згідно договору поставки № Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т. 2 а.с. 157 зв.б. 165),

-оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за січень 2021 року вересень 2023 року згідно договору поставки № Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т. 2 а.с. 165 зв.б.),

-видатковими накладними згідно договору поставки № Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т.2 а.с. 129-156),

-платіжними інструкціями згідно договору поставки № Ц/0505/02 від 05.05.2021 (т. 2 а.с. 166 171),

-товарно-транспортними накладними (т. 2 а.с. 171 зв.б. - 216),

-заявками на відвантаження цукру, сформованими в період з 05.05.2021 по 27.05.2021 (т. 5 а.с. 39-46).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що платником податків до перевірки не було надано підтверджуючих документів щодо відповідності товару вимогам ДСТУ, свідоцтва якості виробника, актів передачі приймання товару, шляхових листів, довіреності на отримання товару, наказів про відрядження працівників. Також, відсутні заявки, рахунки фактури, договора на перевезення товару з ТзОВ «Україна2001» та ФОП ОСОБА_3 (2 ТТН), оплата транспортних послуг, витрати з навантаження/розвантаження товару, документи, що підтверджують перебування водіїв у трудових відносинах з Позивачем, довіреності, тощо.

Так, щодо доводів апелянта стосовно розбіжностей в оформленні видаткових накладних, які від постачальника підписані уповноваженою особою, а від покупця підписані особою, яку неможна ідентифікувати, колегія суддів зазначає, що при дослідженні видаткових накладних, складених згідно договору від 05.05.2021 №79, 80, 81, від 06.05.2021 №82, 83, 84, 85, від 07.05.2021 №86, 87, 88, 89, 90, від 17.05.2021 №91, 92, 93, 94, від 18.05.2021 №95, 96, 97, 98, 99, 100, від 19.05.2021 №101, 102, 103, 104, 105, від 20.05.2021 №106, 107, 108, 109, 110, від 21.05.2021 №111, 112, 113, 114, 115, від 24.05.2021 №116, №117, 118, 119, 120, від 25.05.2021 №121, 122, 123, 124, від 26.05.2021 №125, 126, 127, 128, 129, від 27.05.2021 №130, 131, 132, 133, судом встановлено, що вказані документи відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять обов`язкові реквізити, а саме дату складання, обов`язкові відомості щодо постачальника та покупця, посилання на номер договору, згідно якого здійснюється поставка товару, найменування товару, кількість, ціну з ПДВ, суму з ПДВ, підписи уповноважених осіб, скріплені печатками підприємств згідно укладеного договору, що спростовує аргументи апелянта в цій частині.

При цьому, ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" здійснено оплату на рахунок ТОВ "МЕДІКАМ" згідно платіжних інструкцій по договору №Ц/0505/02 від 31.05.2021 №8859, від 01.06.2021 №8870, від 02.06.2021 №8919, від 03.06.2021 №8934, №04.06.2021 №8936, від 07.06.201 №8967, від 08.06.2021 №8997, від 09.06.2021 №9021, від 10.06.2021 №9038, від 11.06.2021 №9047.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині транспортування товару, поставка якого здійснювалась згідно умов договору №Ц/0505/02 від 05.05.2021, а саме відсутності наказів про відрядження водіїв, шляхових листів, довіреності на отримання товару, колегія суддів зазначає наступне.

До перевірки позивачем надано товарно-транспортні накладні, відповідно до яких замовником та вантажоодержувачем є ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД", вантажовідправником є ТОВ "МЕДІКАМ", перевізником є ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД", ТОВ "Україна-2001», ФОП ОСОБА_3 , пункт навантаження АДРЕСА_1 , пункт розвантаження смт. Теофіполь, вул. Соборна (Жовтнева), 12, пункт навантаження м. Миколаїв, вул. Декабристів, буд. 41/2, пункт розвантаження смт. Теофіполь, вул. Соборна (Жовтнева), 12: згідно договору №Ц/0505/02 від 05.05.2021: від 05.05.2021 №№78/1, 78/2, 79/1, 79/2,80/1, 80/2, 81, від 06.05.2021 №№82, 83/1, 83/2, 84/1, 84/2, 85/1, 85/2, від 07.05.2021 №№86/1, 86/2, 87, 88, 89/1, 89/2, 90, від 17.05.2021 №№91/1, 91/2, 92/1, 92/2, 93, 94/1, 94/2, від 18.05.2021 №№95, 96/1, 96/2, 97, 98/1, 98/2, 99, 100, від 19.05.2021 №№101/1, 101/2, 102/1, 102/2, 103/1, 103/2, 104, 105/1, від 20.05.2021 №№105/2, 106/1, 106/2, 107/1, 107/2, 108/1, 108/2, 109, 110, від 21.05.2021 №№111/1, 111/2, 112/1, 112/2, 113, 114, 115/1, 115/2, від 24.05.2021 №№116/1, 116/2, 117/1, 117/2, 118, 119/1, 119/2, від 25.05.2021 №№121/1, 121/2, 122/1, 122/2, 123, 124/1, 124/2, від 26.05.2021 №№125, 128/1, 126/2, 127, 125/1, 128/2, 129, від 27.05.2021 №№120, 130/1, 130/2, 131/1, 131/2, 132/1, 132/2, 133 (т. 2 а.с. 171 зв.б.- 216)

Також, в матеріалах справи наявні заяви на відвантаження товару, сформовані ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" та скеровані ТОВ "МЕДІКАМ", які прямо передбачені умовами договору та містять реквізити щодо кількості товару, яку позивач просить відвантажити, автотранспорту та особи (водія), який здійснює автомобільне перевезення (т. 5 а.с. 39-46).

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що в матеріалах справи відсутній договір з ФОП ОСОБА_3 , колегія суддів зазначає, що вказане спростовується наявним в матеріалах справи основним договором перевезення вантажів автомобільним транспортом від 03.01.2017, згідно умов якого Перевізник (ФОП ОСОБА_3 ) зобов`язується за завданням Замовника (ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД") надавати послуги по перевезенню вантажів Замовника та/або третіх осіб автомобільним транспортом, у подальшому названі «Послуги», на умовах, визначених у Договорі, а Замовник прийняти й оплатити належним чином надані послуги.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції не здобуто доказів, які б підтверджували факт розірвання вказаного договору, а відповідачем вказана обставина не спростована.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно того, що оскільки господарські операції по поставці цукру між позивачем та ТОВ "МЕДІКАМ" відбулись протягом травня 2021, аргументи відповідача про наявність рішення контролюючого органу про відповідність ТОВ "МЕДІКАМ" критеріям ризиковості платника податку, прийнятого 09.12.2021, є необґрунтованим.

В свою чергу, податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операції. Наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

При цьому, з наданих позивачем первинних документів, копії яких долучено до матеріалів справи, можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування поставлених товарів, їх кількість та вартість, визначено сторони господарських операцій та осіб відповідальних за здійснення господарських операцій. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій за відповідний період.

З матеріалів справи встановлено, що між ПрАТ "Теофіпольський цукровий завод" (Покупець) та ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" укладено договір поставки від 29.06.2021 №Ц/2906/07 (т. 2 а.с. 29 зв. б 30). Згідно умов договору:

- Постачальник зобов`язується продати Покупцю цукор білий кристалічний в мішкотарі вагою 50 кг кожний (далі - Товар) вироблений з цукрових буряків, відповідно до ДСТУ4623:2006, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах даного Договору;

- Загальна кількість Товару по даному Договору не обмежується та визначається як сума усіх накладних на кожну конкретну партію Товару. Видаткові накладні, Додатки та Специфікації до даного Договору є невід`ємною його частиною. Окремою партією Товару вважається партія Товару поставлена Постачальником 3 по одній видатковій накладній;

- Якість Товару, що постачається, повинна відповідати вимогам ДСТУ, свідоцтву якості виробника, Товар відпускається в мішках поліпропіленових з вкладишем згідно з вимогами державних стандартів, Тара повинна забезпечувати збереження Товару під час його транспортування та зберігання;

- Ціна визначається на кожну партію Товару окремо та вказується у рахунках та/або накладних до даного Договору. Сторони дійшли згоди, що ціна Товару, вказана у Договорі (Рахунках, Накладних, Додатках, Специфікаціях до даного Договору), є звичайною ціною у розумінні Податкового Кодексу України;

- Загальна сума даного Договору не обмежується та визначається як сума усіх накладних до даного Договору;

- Оплата Товару, що поставляється, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Покупець здійснює оплату за Товар (партію Товару) протягом 30(тридцяти) банківських днів з моменту виставлення рахунку;

-Кількість кожної партії Товару, який має бути відвантажений постачальником у відповідності до Заявки Покупця, повідомляється Покупцем Постачальнику не менше як за три доби до запланованої дати поставки по телефону, або за допомогою факсимільного зв`язку (факсу), електронної пошти, телеграфом або іншим прийнятним для Постачальника способом, який передбачає технічну фіксацію інформації (заявок) при її відправленні. Заявка повинна містити порядковий номер, дату та посилання на цей Договір поставки; ціну та загальну вартість партії Товару; кількість, асортимент Товару, дату поставки (відвантаження) Товару; умови поставки згідно Міжнародним правилам інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС (в редакції 2010 року);

- Постачальник зобов`язаний передати, а Покупець вивезти оплачену партію Товару на протязі 10-ти днів з моменту здійснення 100% оплати за партію Товару у розрахунку 20 - 200 тон в робочий день на розсуд Покупця (при умові вчасної поставки Покупцем транспорту на загрузку та виконання Покупцем п.3.6. Договору). Умови Договору викладені Сторонами у відповідності до Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС» (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей цього Договору;

-Умови поставки:

- автомобільний транспорт. Покупець здійснює вивіз Товару власним/найнятим транспортом та за власний рахунок. Постачання здійснюється на умовах EXW «франко-склад» зі складів: м. Запоріжжя або інших складів за домовленістю сторін. Постачальник зобов`язується здійснити навантаження Товару на транспорт Покупця за власний рахунок;

-залізничний транспорт: «FCA - станція призначення» (Постачальник зобов`язується за власний рахунок здійснити навантаження вагонів. Транспортування Товару від станції призначення здійснюється Покупцем за власний рахунок)

-інші умови поставки за домовленістю сторін.

-Передача та поставка партії Товару відбувається в момент передачі-прийняття Товару Постачальником Перевізнику Покупця на складі Постачальника (у разі постачання згідно п.4.3.1.), що підтверджується відповідним транспортним документом. Датою поставки партії Товару є дата прийняття Товару Покупцем (перевізником Покупця), що підтверджується відповідним підписом уповноваженого представника Покупця в Накладній.

З матеріалів справи встановлено, що сума проведеної господарської операції за договором №Ц/2906/07 від 29.06.2021, а саме оприбуткування ПАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" товарів (цукор), придбаного в ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" , на загальну суму 23 688 564,24 грн., в тому числі ПДВ 3 948 094,04 грн, підтверджується наступними первинними документами:

-договір поставки №Ц/2906/07 від 29.06.2021 (т. 2 а.с. 29 зв.б. 30);

-додаткова угода № 1 від 31.12.2021 до Договору поставки №Ц/2906/07 від 29.06.2021

-картка бухгалтерського обліку по контрагенту ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ", згідно договору поставки №Ц/2906/07 від 29.06.2021 (т.2 а.с. 31 зв.б. 29),

-оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за січень 2021 року вересень 2023 року згідно договору поставки № Ц/2906/07 від 29.06.2021 (т. 2 а.с. 40 зв.б.),

-видатковими накладними згідно договору поставки ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" (т.2 а.с. 40 зв.б.-71),

-платіжними інструкціями згідно договору поставки ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" (т. 2 а.с. 166 171),

-товарно-транспортними накладними (т. 2 а.с. 72 зв.б. - 99),

-заявками на відвантаження цукру, сформованими в період з 01.07.2021 по 19.07.2021 (т. 5 а.с. 39-46).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що платником податків до перевірки не було надано підтверджуючих документів щодо відповідності товару вимогам ДСТУ, свідоцтва якості виробника, актів передачі приймання товару, шляхових листів, довіреності на отримання товару, наказів про відрядження працівників. Також, відсутні заявки, рахунки фактури, договора на перевезення товару з ТзОВ «Україна2001, транспортування товару постачальником ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" (5 ТТН) не передбачена та суперечить умовам договору, також, відсутні документи що підтверджують оплату транспортних послуг, витрати з навантаження/ розвантаження товару, документи, що підтверджують перебування водіїв у трудових відносинах.

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки №Ц/2906/07 від 29.06.2021 та реальності господарської операції позивачем до матеріалів справи долучено видаткові накладні від 01.07.2021 №0107-01, 0107-02, від 02.07.2021 №0207-01, від 05.07.2021 №0507-01, від 06.07.2021 №0607-01, 0607-02, від 07.07.2021 №0707-01, від 07.07.2021 №0707-02, від 08.07.2021 №0807-01, від 09.07.2021 №0907-01, від 12.07.2021 №1207-01, від 13.07.2021 №1307-01, 1307-02, від 14.07.2021 №1407-01, 1407-02, від 15.07.2021 №1507-01, 1507-02, 1507-03, 1507-04, 1507-05, 1507-06, від 19.01.2022 №1901-01, 1907-01, від 21.01.2022 №2101-01, від 24.01.2022 №2401-01, №2501-01 від 25.01.2022, від 27.01.2022 №2701-01, які відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять обов`язкові реквізити, а саме дату складання, обов`язкові відомості щодо постачальника та покупця, посилання на номер договору, згідно якого здійснюється поставка товару, найменування товару, кількість, ціну з ПДВ, суму з ПДВ, підписи уповноважених осіб, скріплені печатками підприємств згідно укладеного договору.

Також, судом встановлено, що ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" здійснено оплату на рахунок ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" згідно платіжних інструкцій по договору № Ц/2906/07 від 29.06.2021 від 04.08.2021 №9721, від 09.09.2021 №10152, від 14.02.2022№12211, від 15.02.2022 №12224, №12227, від 16.02.2022 №12231, 12262, від 17.02.2022 №12236, 12302, від 18.02.2022 №12305, від 21.02.2022 №12317, від 22.02.2022 №12323, від 22.02.2022 №12349, від 23.02.2022 №12357, від 15.04.2022 №12736, від 18.04.2022 №12749, від 18.04.2022 №12757, від 18.04.2022 №12766, від 19.04.2022 №12772, від 20.04.2022 №12774, №12779, №12795, від 21.04.2022 №12797, №12803, від 22.04.2021 №12806, №12811, №12812, від 26.04.2022 №12813, №12823, №12825, від 27.04.2022 №12827, №12836, №12837, №12838, від 28.04.2022 №12839, №12858, №12859, від 29.04.2022 №12861, №12863, №12878, №12879, від 02.05.2022 №12891, №12892, №12896, від 03.05.2022 №12897, №12908, від 04.05.2022 №12912, №12921, від 05.05.2022 №12930, №12931, від 06.05.2022 №12932, №12942, від 09.05.2022 №12943, №12947, від 10.05.2022 №12968, №12975, №12976, №12977, від 11.05.2022 №13007, №13008, від 12.05.2022 №13016, №13017,

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині транспортування товару, поставка якого здійснювалась згідно умов договору №Ц/2906/07 від 29.06.2021, а саме відсутності наказів про відрядження водіїв, шляхових листів, довіреності на отримання товару, колегія суддів зазначає наступне.

До перевірки позивачем надано товарно-транспортні накладні, відповідно до яких замовником та вантажоодержувачем є ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД", вантажовідправником є ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ", перевізником є ТОВ "Україна-2001», ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" (5ТТН), пункт навантаження - м. Хмельницький, вул. Курчатова, 20, пункт розвантаження смт. Теофіполь, вул. Соборна (Жовтнева), 12, пункт навантаження - м. Київ, вул. Академіка Кримського, 4а, пункт розвантаження смт. Теофіполь, вул. Соборна (Жовтнева), 12 згідно договору від 29.06.2021 №Ц/2906/07: від 01.07.2021 №№0107-01, 0107-02, від 02.07.2021 №№0107-02-1, 0207-01,від 03.07.2021 №№0207-01-1, 0207-01-2, від 05.07.2021 №0507-01, від 06.07.2021 №№0607-01-4, 0607-01, 0507-01-1, 0607-01-2, 0607-01-3, 0607-02, 0607-02-1, від 07.07.2021 №№0107-02-1, 0707-01,0707-01-1, 0707-01-2, 0707-02, від 08.07.2021 №№0707-02-1, 0807-01, 0807-01-1, від 09.07.2021 №№0907-01, 0907-01-1, від 12.07.2021 №№1207-01, 1207-01-1, від 13.07.2021 №№1307-02-1, 1307-01, 1307-01-1, 1307-02, від 14.07.2021 №№1407-01, 1407-01-1, 1407-02, 1407-02-1, від 16.07.2021 №№1507-01, 1507-02, 1507-02-1, 1507-03, 1507-04, 1507-04-1, 1507-05, 1507-05-1, від 17.07.2021 №№1507-05-2, 1507-06, 1507-06-01,від 20.07.2021 №№1907-01, 1907-01-1, від 19.01.2022 №1901-01, від 21.01.2022 №2101-01, від 24.01.2022 №2401-01, від 25.01.2022 №2501-01, від 27.01.2022 №2701-01 (т. 2 а.с. 71 зв.б.-99).

Також, в матеріалах справи наявні заяви на відвантаження товару, сформовані ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" та скеровані ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ", які прямо передбачені умовами договору та містять реквізити щодо кількості товару, яку позивач просить відвантажити, автотранспорту та особи (водія), який здійснює автомобільне перевезення (т. 5 а.с. 48-53).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно того, що оскільки господарські операції по поставці цукру між позивачем та ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" відбулись протягом липня 2021, аргументи відповідача про наявність рішення контролюючого органу про відповідність ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" критеріям ризиковості платника податку, прийнятого 06.07.2022 та 29.09.2022, є необґрунтованим.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операції. Наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

При цьому, з наданих позивачем первинних документів, копії яких долучено до матеріалів справи, можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування поставлених товарів, їх кількість та вартість, визначено сторони господарських операцій та осіб відповідальних за здійснення господарських операцій. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій за відповідний період.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно відсутності ланцюга постачання товару, виробниками якого є не контрагенти позивача, що на думку контролюючого органу свідчить про штучне формування витрат та податкового кредиту для позивача з причин відсутності у контрагента ланцюгу походження та руху товарів, необхідних умов для здійснення господарських операцій та працівників для ведення діяльності, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №815/253/16 зазначив, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Наведений висновок узгоджується з висновками, що викладені в постановах від 29 жовтня 2019 року (справа №815/8539/13-а), від 18 березня 2020 року (справа №817/822/16) та від 07 лютого 2020 року (справа №820/2344/16).

Поряд з цим, за висновком Великої Палати (постанова від 07.07.2022 року у справі № 160/3364/19) сам факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.

Також, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги стосовно посилань на інформацію від ГУ Національної поліції у Хмельницькій області з системи "Геопортал Гарпун" щодо відсутності фіксації руху транспортних засобів рух відповідно до наданих ПРАТ«ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» ТТН за маршрутом до місць завантаження та розвантаження, оскільки відсутність інформації в системі «Гарпун» жодним чином не може спростовувати або підтверджувати реальність поставки товару.

Порядок формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" передбачений Інструкцією з формування та ведення інформаційної підсистеми "Гарпун" інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України", затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 червня 2018 року № 497.

Відповідно п.1 наведеної Інструкції, ІП "Гарпун" є інформаційно-телекомунікаційною системою "Інформаційний портал Національної поліції України", призначеної для обробки відомостей про транспортні засоби (далі - ТЗ) усіх типів (автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них ТЗ та мопеди) та номерні знаки ТЗ (далі - номерні знаки), що розшукуються у рамках кримінального, виконавчого проваджень, проваджень у справах про адміністративні правопорушення, оперативно-розшукової діяльності, а також за ухвалою слідчого судді, суду.

Облік об`єктів в ІП "Гарпун" відповідно п.5 наведеної Інструкції ведеться за такими категоріями: орієнтування про незаконне заволодіння ТЗ; орієнтування про залишення ТЗ місця дорожньо-транспортної пригоди; орієнтування про залишення ТЗ місця вчинення іншого правопорушення; орієнтування оперативне про ТЗ; орієнтування про неправомірну експлуатацію ТЗ з номерним знаком, що йому не належить; евакуйовані ТЗ; розшук ТЗ у зв`язку із незаконним заволодінням; розшук ТЗ, що залишив місце дорожньо-транспортної пригоди; розшук ТЗ за іншими кримінальними правопорушеннями; розшук ТЗ боржника державним виконавцем; розшук ТЗ боржника приватним виконавцем; розшук викраденого номерного знака; розшук втраченого номерного знака; знищені номерні знаки; розшук ТЗ на підставі судового рішення.

Метою ІП "Гарпун" є:

-об`єднання інформації про розшук ТЗ та номерних знаків в єдиному інформаційному просторі з використанням сучасних інформаційних технологій, комп`ютерного та електронного комунікаційного обладнання;

-забезпечення оперативного реагування та прийняття управлінських рішень посадовими особами органів (підрозділів) поліції щодо розшуку ТЗ та номерних знаків;

-моніторинг тимчасових потоків даних про номерні знаки, що надходять із систем відеофіксації, на предмет їх розшуку, одночасного перебування на різних ТЗ (номерні знаки - двійники), використання номерних знаків, що за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ) знищено;

-забезпечення взаємодії з державними та приватними виконавцями під час розшуку ТЗ боржника у виконавчому провадженні (п. 3 Інструкції).

Таким чином, облік відомостей щодо всіх транспортних засобів, які знаходяться на дорогах України, а також використання ІП "Гарпун" з метою здійснення податкового контролю за транспортними засобами, які використовуються платниками податків в господарській діяльності не віднесено до функцій, мети та об`єктів контролю наведеної системи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2023 по справі № 540/1185/21.

Зі змісту відповіді ГУ НП у Хмельницькій області від 26.03.2024 №967/121/27-2024 вбачається, в системі "Гарпун" відсутня інформація про пересування транспортних засобів, якими здійснювалось перевезення в межах поставки товару згідно договорів № Ц/0505/02 від 05.05.2021, №Ц/3006/01 від 30.06.2021, від 05.05.2021 №Ц/0505/02, від 29.06.2021 №Ц/2906/07.

Проте, колегія суддів вважає, що відсутність інформації не є аналогією того, що перевезення не здійснювались взагалі, особливо за тієї умови, що відповідачем не надано відомостей ані щодо наявності в ІП "Гарпун" можливості фіксувати переміщення транспортних засобів за маршрутами перевезення згідно товарно-транспортних накладних, ані щодо повноти інформації, яка створюється системою на теперішньому етапі її розвитку. Інформація про відсутність фіксації камерами відеоспостереження номерних знаків автомобілів спеціальною системою "Гарпун", не містить беззаперечно повної інформації щодо руху вказаних транспортних засобів між пунктами навантаження та розвантаження, оскільки докази покриття спеціальною системою "Гарпун" усіх доріг України і її безперебійної роботи відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач не довів тієї обставини, що транспортні засоби, зазначені у товарно-транспортних накладних на перевезення товару від ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ" , ТОВ "МЕДІКАМ" , ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" підлягали обліку в ІП "Гарпун", який передбачає системний характер спостереження за відповідними транспортними засобами, та не надав докази перебування транспортних засобів, що використовувались для перевезення товару, в розшуку в рамках кримінального, виконавчого проваджень, проваджень у справах про адміністративні правопорушення, оперативно-розшукової діяльності.

Отже, посилання контролюючого органу на відомості, отримані від ГУ НП у Хмельницькій області з ІП «Гарпун», є необґрунтованими, оскільки такі дані не відповідають ознакам достовірності та допустимості, які є для них обов`язковими згідно положень ст. 74, 75 КАС України.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі №0340/1408/19, від 10.11.2021 року у справі №380/1552/20.

Отже, достовірність і дійсність здійснення спірних господарських операцій між ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" та ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ", ТОВ "МЕДІКАМ" та ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ" підтверджена не тільки належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, але і змінами в майновому стану сторін, тобто ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" здійснив перерахування грошових коштів на користь ТОВ "ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ", ТОВ "МЕДІКАМ" та ТОВ "КЛЕВЕР МАРКЕТ", які в свою чергу здійснили відвантаження товару (цукру) і цей факт не заперечується відповідачем в Акті.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання контролюючого органу на відсутність фіксації підсистемою «Геопортал-Гарпун» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» фактів переміщення зазначених в товарно-транспортних накладних автомобілів, оскільки матеріали справи не містять належних доказів покриття названої підсистемою усіх автомобільних доріг України та її безперебійної роботи, а також доказів розміщення стаціонарних засобів відстеження дорожнього руху цією системою безпосередньо у місцях завантаження та розвантаження транспортних засобів, які використовувались під час перевезення відповідних партій нафтопродуктів в межах спірних господарських операцій.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №560/2352/24.

Отже, надаючи оцінку викладеному, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апелянта щодо завищення задекларованих показників у рядку 2050 Звіту про фінансові результати «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» на загальну суму 181 382 708,0 грн. в т.ч. за 2 квартал 2021 року у сумі 13 718 045,0 грн., 3 квартал 2021 року у сумі 46 192 413,0 грн., 4 квартал 2021 року у сумі 118 369 220,0 грн., 1 квартал 2022 року у сумі 1 917 828,0 грн., 2 квартал 2022 року у сумі 567 290,0 грн., 3 квартал 2022 року у сумі 596 507,0 грн., 4 квартал 2022 року у сумі 21 405,0 грн. по операціях проведених із ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ», ТОВ «МЕДІКАМ» та ТОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ».

Щодо доводів податкового органу стосовно завищення фінансових витрат на суму нарахованих відсотків по договорах позики на загальну суму 77 695 853,00 грн ( ппр №568/33000701 від 23.05.2024) та зменшення збитків на загальну суму 7 565 055,00 грн, (ппр від 23.05.2024 року №567/33000701), суд зазначає наступне.

Як встановлено в акті перевірки, ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" укладено договори процентної (венчурної) позики з ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер", а саме:

Договір процентної (венчурної) позики №1 від 16.10.2019 на суму 189 117 005,64 грн., згідно умов якого, п. 2.2 Процентна ставка, яка нараховується за користування позиченими за цим Договором коштами становить 16,5% річних від суми позики.

Договір процентної (венчурної) позики №2 від 30.10.2019 на суму 50 000 000 грн., згідно умов договору п. 2.2 Процентна ставка, яка нараховується за користування позиченими за цим Договором коштами становить 15,5% річних від суми позики.

Договір процентної (венчурної) позики №3 від 01.12.2020 на суму 52 000 000 грн, згідно умов договору п. 2.2 Процентна ставка, яка нараховується за користування позиченими за цим Договором коштами становить 6 % річних від суми позики.

Договір процентної (венчурної) позики №4 від 02.12.2021 на суму 225 032 000 грн., згідно умов договору п. 2.2 Процентна ставка, яка нараховується за користування позиченими за цим Договором коштами становить 12 % річних від суми позики.

Договір процентної (венчурної) позики № 2022/1 від 15.11.2022 на суму 170 000 000 грн., згідно умов договору п. 2.2 Процентна ставка., яка нараховується за користування позиченими за цим Договором коштами становить 23 відсотки річних від суми позики.

Відповідно до пункту 1.2. Метою надання позики є поповнення обігових коштів Позичальника.

ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" на виконання умов договорів процентних (венчурних) позик, нараховано відсотки за користування позикою за перевіряємий період в сумі 77 695 853 грн. по бухгалтерському рахунку 684 «Розрахунки за нарахованими відсотками» та витрати по нарахуванню відсотків по даній операції відображено на бухгалтерському рахунку 952 «Відсотки за кредит» в загальній сумі 77 695 853 грн., в тому числі: 1 кв. 2021 у сумі 9 996 620,0 грн., 2 кв. 2021 у сумі 530 462,0 грн., 3 кв. 2021 у сумі 6 218 580,0 грн., 4 кв. 2021 у сумі 21 390 451,0 грн., 1 кв. 2022 у сумі 1 721 476,0 грн., 2 кв. 2022 у сумі 4 154 005,0 грн., З кв. 2022 у сумі 13 061 541,0 грн., 4 кв. 2022 у сумі 9 165 672,0 грн., 2 кв. 2023 у сумі 660 137,0 грн., 3 кв. 2023 у сумі 10 796 909,0 грн.

Перевіркою встановлено, що у рядку 2250 Звіту про фінансові результати "Фінансові витрати" за період з 01.01.2021 по 30.09.2023 ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД" включено відсотки по договорах позики на загальну суму 77 695 853 грн., в тому числі: 1 кв. 2021 у сумі 9 996 620,0 грн., 2 кв. 2021 у сумі 530 462,0 грн., З кв. 2021 у сумі 6 218 580,0 грн., 4 кв. 2021 у сумі 21 390 451,0 грн., 1 кв. 2022 у сумі 1 721 476,0 грн., 2 кв. 2022 у сумі 4 154 005,0 грн., 3 кв. 2022 у сумі 13 061 541,0 грн., 4 кв. 2022 у сумі 9 165 672,0 грн., 2 кв. 2023 у сумі 660 137,0 грн., 3 кв. 2023 у сумі 10 796 909,0 грн.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ПрАТ "ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД", маючи достатньо власних обігових коштів за рахунок отримання чистого прибутку від продажу цукру, отримання авансових платежів в значних розмірах від пов`язаної особи ТОВ "УКРАЇНА 2001", які є неповернуті станом на 30.09.2023 в сумі 1 280,9 млн.грн. отримує відсоткову позику від пов`язаної особи ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" на яку нараховує відсотки та відносить до складу витрат.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в даній частині, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

Згідно вимог підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Відтак із визначеного у Податковому кодексі України поняття ділової мети випливає, що обов`язковим елементом господарської операції, яка підлягає включенню під час визначення об`єкта оподаткування, є намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

У тому разі, якщо та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а тому їх наслідки не можуть бути відображені в податковому обліку платника податків

Посилаючись на статті 43, 44 Господарського кодексу України (в редакції Закону, чинного на момент виникнення спірних правовідносин) якими передбачено, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом, за принципами самостійного формування підприємцем програми діяльності та залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, суд апеляційної інстанції вважає, що органам ДПС відповідно до покладених на неї функцій та повноважень не надано права щодо визначення напрямку господарської діяльності чи ділової мети підприємства.

Як вже зазначалось вище, розумна економічна причина (ділова мета) це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Разом з тим, частина перша статті 42 Господарського кодексу України вказує, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Наведені законодавчі норми дають підстави вважати, що у зв`язку з веденням господарської діяльності здійснюються операції на власний ризик суб`єкта господарювання. При цьому, збитковість від господарських операцій не свідчить про те, що такі операції не мають ділової мети або здійснені без наміру одержати економічний ефект, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід.

В свою чергу, обов`язок доведення того, що відповідна операція позбавлена ділової мети, як передумови збільшення фінансового результату податкового (звітного) на суму витрат, понесених платником податків при здійсненні операцій з нерезидентом, покладено саме на контролюючий орган.

Правовим актом, який регламентує питання надання позики фізичними та юридичними особами є Цивільний кодекс України.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути таку саму суму грошей або таку саму кількість речей того самого роду та якості.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому відповідно до п. п. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування податку на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями Податкового кодексу України.

Таким чином фінансовий результат до оподаткування у платника має бути скоригований на визначені ПК України різниці. Однією з таких різниць є відсотки за борговими зобов`язаннями.

Відповідно до пункту 140.1 статті 140 ПК України під борговими зобов`язаннями слід розуміти зобов`язання за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, операціями РЕПО, зобов`язання за договорами фінансового лізингу та іншими запозиченнями незалежно від їх юридичного оформлення.

Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 31 "Фінансові витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2006 №415 передбачено, що відсотки за запозиченнями відображаються у складі витрат поточного періоду за фактом їх нарахування (за винятком капіталізації відсотків при створенні кваліфікаційного активу).

Під час розгляду справи представником позивача надано пояснення стосовно того, що кошти, отримані за договором процентної (венчурної ) позики №1 від 16.10.2019 в сумі 189 117 005,64 грн були спрямовані на рефінансування позики, отриманої від «КУА «ПРОФІТ», а кошти, отримані за договорами позики в 2019-2021 роках були витрачені позивачем на придбання природного газу, що використовується у виробничих процесах, про що зазначено в протоколах Наглядової ради Товариства.

На підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи долучено надано оборотно-сальдові відомості по рахунку 2313 за 2019 2023 роки (т. 6 а.с. 82-86), з яких вбачаються значні суми оплати позивачем рахунків за природній газ. Вказана обставина також підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними інструкціями (т. 10 а.с. 209-243), що на думку суду свідчить про те, що наявні грошові кошти позивач направляв на забезпечення здійснення власної господарської діяльності, а тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Щодо аргументів апеляційної скарги стосовно того, ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" та ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» є пов`язаними особами, оскільки повноваження одноособового виконавчого органу таких юридичних осіб здійснює одна і та сама особа, судом зі змісту акту перевірки встановлено, що керівником ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» - є голова правління Ковальов Євген Павлович, РНОКПП НОМЕР_1 , призначений на посаду згідно наказу від 24.03.2022 №2403/1; відповідно до баз даних ДПС керівником ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" є Ковальов Євген Павлович, РНОКПП НОМЕР_1 .

В свою чергу, ОСОБА_1 обіймає посаду Голови правління ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» з 24 березня 2022 року, що спростовує доводи апелянта про можливість одноособового впливу на укладення правочинів.

Відповідно до п.8.2 Статуту ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» органами управління товариства є: Загальні збори акціонерів, Наглядова рада, Правління.

Колегія суддів зазначає, що рішенням Наглядової ради ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» (протокол №1011/2022 від 10.11.2022) було надано згоду на укладення між ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" та ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» договору позики та уповноважено Голову правління позивача підписати відповідний правочин, що свідчить про те, що Голова правлення самостійно не приймав рішення про укладення Договору позики, а лише виконував прийняте колегіальним органом товариства рішення, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Також, жодний нормативно-правовий акт не містить заборони щодо обіймання посади одноособового виконавчого органу венчурного фонду та юридичної особи, якій цей венчурний фонд надає позику, однією особою.

Крім того, відповідно до пункту 4 статті 48 Закону України "Про інститути спільного інвестування" венчурний фонд має право надавати кошти у позику, але тільки юридичним особам, не менш як 10 відсотків статутного капіталу яких належить такому венчурному фонду.

В ситуації, яка стосується надання позики ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" позивачу, зазначена норма була повністю дотримана, оскільки на момент надання кредиту розмір частки ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" в статутному капіталі Позивача становив 10,002%, що підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема інформацією Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України (т. 6 а.с. 70-81).

Враховуючи встановлені обставини та положення частини четвертої статті 48 Закону України «Про інституті спільного інвестування», якою передбачено, що позики за рахунок коштів венчурного фонду можуть надаватися тільки юридичним особам, за умови що не менш як 10 відсотків статутного капіталу відповідної юридичної особи належить такому венчурному фонду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ КІФ Закритий Недиверсифікований Венчурний "Піонер" мав право надавати позику ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» і це не є порушенням вимог нормативних актів.

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги в частині завищення позивачем фінансових витрат на суму нарахованих відсотків по договорах позики на загальну суму 77 695 853,00 грн, оскільки укладення вказаних вище договорів позики здійснювалось у межах господарської діяльності ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» та не суперечить вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим нараховані та сплачені позивачем відсотки є цілком обґрунтованими витратами підприємства.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно встановлених в акті перевірки обставин в частині заниження значення різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України за рахунок завищення підприємством значення рядка 3.2.4 «Сума від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років підпункт 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 розділу ІІІ Податкового кодексу України)» Додатку PI до Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2022 рік на суму 300 701,0 грн. та за 9-ть міс. 2023 року на суму 7 264 948,0 грн, в результаті чого податковим органом донараховано податок на прибуток в розмірі 1 361 710,00 грн та штрафну санкцію 340 427,50 грн, суд зазначає наступне.

Як встановлено зі змісту акта перевірки, за період з 01.01.2021 по 30.09.2023 ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» задекларовано різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України у сумі 4 715 585.0 грн., а саме: 2021 рік в сумі 11 409 668 грн., 2022 рік в сумі 325 972 грн., 9-ть міс. 2023 в сумі (-7 020 055) грн.

Перевіркою відображеного показника в рядку 03 Декларацій «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України» за період з 01.01.2021 по 30.09.2023 на підставі таких документів: Податкової декларації з податку на прибуток підприємства, Звіту про фінансові результати, карток по рахунках, оборотно-сальдових відомостей по рахунках, банківські документи, угоди, накладні, вантажно-митні декларації, акти виконаних робіт, рахунки, та інші первинні документи та документи обліку, встановлено: заниження різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України за 2022 рік в сумі 300 107 гривень. - завищення від`ємного значення різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України за 9-ть міс. 2023р. в сумі 7 264 948 гривень.

У разі якщо за результатами документальної перевірки збільшені/зменшені суми від`ємного значення об`єкта обкладення з податку на прибуток за минулі звітні (податкові) роки, то коригування фінансового результату до оподаткування за звітний період, що був охоплений перевіркою, не здійснюють, а від`ємне значення підлягає виправленню в показниках Декларації з податку на прибуток у наступному звітному періоді.

Зменшення фінансового результату до оподаткування на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років передбачено в п. 140.4 ПКУ та відбувається шляхом відображення збитків минулих років у рядку 3.2.4 додатка РІ з подальшим перенесенням до рядка 03 РІ Декларації з податку на прибуток. Тому відображення результатів перевірки здійснюють шляхом заповнення в рядку 3.2.4 додатка РІ до Декларації з податку на прибуток за звітний (податковий) період від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років, визначеного з урахуванням висновків документальної перевірки.

Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Згідно з п. п. 140.4.4 п. 140.4 ст. 140 ПКУ фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування платника (крім великих платників податків) минулих податкових (звітних) років.

Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини, а також попередні висновки щодо відсутності порушень у частині завищення фінансових витрат на суму нарахованих відсотків за договорами позики, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про порушення підприємством вимог п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 ПК України та встановлення заниження різниць за 2022 рік і завищення від`ємного значення різниць за 2023 рік, що призвело до нібито завищення показників рядка 3.2.4 додатка РІ до податкової декларації з податку на прибуток, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами, а встановлені податковим органом порушення ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм податкового законодавства. Відповідно, податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Отже, з урахуванням того, що за результатами апеляційного перегляду судом не встановлено порушення позивачем вимог п.135.1 ст.135, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, а також положень МСБО 12 «Податки на прибуток» та МСБО 2 «Запаси», колегія суддів вважає, що висновки контролюючого органу про завищення підприємством від`ємного значення об`єкта оподаткування в сумі 7 565 055,0 грн та заниження податку на прибуток в сумі 46 634 141,0 грн не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 23.05.2024 за №568/33000701 є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

В свою чергу, оскільки під час розгляду справи суд апеляційної інстанції встановив відсутність встановлених податковим органом порушень щодо завищення фінансових витрат на суму нарахованих відсотків по договорах позики на загальну суму 77 695 853,00 грн, колегія суддів вважає, що відповідач дійшов необґрунтованого висновку щодо завищення позивачем від`ємного значення об`єкту оподаткування в сумі 7 565 055,0 грн, в т.ч. за 2021 рік в сумі 300 107,0 грн, за 2022 рік в сумі 7 264 948,0 грн, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 23.05.2024 №567/33000701.

Також, в акті перевірки контролюючим органом встановлено порушення ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.185.1, ст.185, п.187.1, ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, в результаті чого позивачем завищено суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) за вересень 2023 в сумі 380 889,0 грн та занижено податок на додану вартість на загальну суму 119 832 251 грн, в т.ч. за: травень 2021 на суму 4 995 742,0 грн, липень 2021 на суму 20 278 858,0 грн, жовтень 2021 на суму 1 800 655,0 грн, грудень 2021 на суму 452 294,0 грн, січень 2022 на суму 285 649,0 грн, лютий 2022 на суму 2 235 101,0 грн, червень 2022 на суму 6 228 241,0 грн, вересень 2022 на суму 4 499 414,0 грн, жовтень 2022 на суму 7 410 947,0 грн, листопад 2022 на суму 6 986 163,0 грн, грудень 2022 на суму 7 544 689,0 грн, січень 2023 на суму 7 852 518,0 грн, лютий 2023 на суму 7 085 751,0 грн, березень 2023 на суму 9 913 783,0 грн, квітень 2023 на суму 10 171 792,0 грн, травень 2023 на суму 2 993 999,0 грн, червень 2023 на суму 7 931 904,0 грн, липень 2023 на суму 8 260 317,0 грн, серпень 2023 на суму 2 904 434,0 грн.

За результати вказаного порушення контролюючим органом винесено податкове повідомлення рішення від 23.05.2024 №570/33000701 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 149 790 313,75 грн. (в тому числі основний платіж 119 832 251,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція 29 958 062,75 грн.), яким визначено:

завищення податкового кредиту по операціях з ТзОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ», ТзОВ «МЕДІКАМ» та ТзОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ» на загальну суму 36 276 542,00 грн. (в т.ч. ТзОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» на суму 25 814 050 ,0 грн.+ш/с 6 453 512,00 грн., ТзОВ «МЕДІКАМ» на суму 6 514 398,44 грн.+ш/с 1 628 600,00 грн. та ТзОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ» на суму 3 948 094,04 грн.+ш/с 987 023,00 грн.).

заниження податкового зобов`язання з ПДВ по реалізації цукру згідно договору поставки №П/1009/ХВ-3 від 10.09.2022, укладеного ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» з ТзОВ «Перша подільська енергетична компанія» на загальну суму 83 936 600,0 грн. та завищення суми від`ємного значення з ПДВ на 380 889,00 грн. Також, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення рішення від 23.05.2024 №569/33000701 про завищення суми від`ємного значення податку на додану вартість в розмірі 380 889,00 грн.

Зокрема, проведеною перевіркою встановлено завищення задекларованих ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» показників у рядках 10.1, 10.2, 10.3 (колонка Б) Декларацій з податку на додану вартість «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) з податком на додану вартість на митній території України товарів/послуг та необоротних активів з метою їх використання виключно у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню, придбані за: основною ставкою, ставкою 7%, ставкою 14%» на загальну суму 36 276 542,0 грн. в т.ч. за: травень 2021 на суму 14 529 898,0 грн., липень 2021 на суму 21 247 818,0 грн., лютий 2022 на суму 498 826,0 грн., а саме: на порушення вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями) ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» завищено податковий кредит на загальну суму 36 276 542,0 грн. в т.ч. за: травень 2021 на суму 14 529 898,0 грн., липень 2021 на суму 21 247 818,0 грн., лютий 2022 на суму 498 826,0 грн. по операціях з ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ»; ТОВ «МЕДІКАМ»; ТОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ».

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що господарські операції ПрАТ«ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» з ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ», ТОВ «МЕДІКАМ» та ТОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ» не мали реального товарного характеру. Наявність у підприємства документів, які відповідно до Податкового кодексу України, є необхідними для формування податкового кредиту податкові накладні, видані (складені) вказаним постачальником не є безумовною підставою для віднесення сум до податкового кредиту, у зв`язку з тим, що відомості, які містяться в таких податкових накладних є недостовірними.

Відтак, представлені підприємством до перевірки, первині документи не підтверджують факт придбання товарів, робіт та послуг, не є свідченням реальності господарських операцій та містять недостовірні дані щодо змісту господарських операцій. Намір одержати дохід лише за рахунок відшкодування ПДВ без здійснення реальної господарської діяльності не можна розглядати як самостійну ділову мету.

Отже, на думку апелянта, викладені обставини у своїй сукупності вказують на те, що господарські операції між підприємством та контрагентом-постачальником, фактично не відбувалися.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (абзац перший пункту 198.6 статті 198 ПК України).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно із пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, пункт201.10 статті 201 ПК України доповнено абзацом нового змісту: «Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження».

При прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відповідач поставив під сумнів реальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ»; ТОВ «МЕДІКАМ»; ТОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ».

Водночас, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в розрізі встановлених судом першої інстанції обставин та дослідженої під час апеляційного перегляду первинної документації згідно договорів поставки від 05.05.2021 №Ц/0505/02 та від 30.06.2021 №Ц/3006/01, укладених ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» (Покупець) з ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ» (Постачальник) на загальну суму 154 884 300 грн. в т.ч. ПДВ 25 814 050 грн, договору поставки від 05.05.2021 №Ц/0505/02, укладеного ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» (Покупець) з ТОВ «МЕДІКАМ» (Постачальник) на загальну суму 39 086 390,65 грн. в т.ч. ПДВ 6 514 398,44 грн, договору поставки від 29.06.2021 №Ц/2906/07, укладеного ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» (Покупець) з ТОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ» (Постачальник) на загальну суму 23 688 564,24 грн. в т.ч. ПДВ 3 948 094,04 грн, колегія суддів зазначає, що належним підтвердженням факту здійснення господарської діяльності є первинні документи, які містять усі необхідні реквізити та відображають зміст господарських операцій. В свою чергу, самі лише припущення контролюючого органу про їх фіктивність чи сумнівність без наведення об`єктивних і переконливих доказів не можуть бути підставою для висновку про порушення платником податкового законодавства.

Згідно статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти здійснення господарських операцій, підтверджених первинними документами позивача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність порушень з боку позивача в даній частині, у зв`язку з чим доводи контролюючого органу про порушення ПрАТ «ТЕОФІПОЛЬСЬКИЙ ЦУКРОВИЙ ЗАВОД» п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) та завищення податкового кредиту з податку на додану вартість по операціях з ТОВ «ГРЕЙСАН РІТЕЙЛ», ТОВ «МЕДІКАМ» та ТОВ «КЛЕВЕР МАРКЕТ» на загальну суму 36 276 542,0 грн, є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно заниження податкового зобов`язання з ПДВ по реалізації цукру згідно договору поставки №П/1009/ХВ-3 від 10.09.2022, укладеного з ТзОВ «Перша подільська енергетична компанія» на загальну суму 83 936 600,0 грн. та завищення суми від`ємного значення з ПДВ на 380 889,00 грн., судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

В акті перевірки контролюючим органом встановлено, що ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» відповідно до Договору поставки реалізовує на адресу ТОВ «Перша подільська енергетична компанія» «харчові відходи» по коду УКТ ЗЕД 1701, який класифікує номенклатуру «цукор» в кількості 20,5 тис. тонн. Код УКТ ЗЕД «харчових відходів» - 1501. В свою чергу, податковий орган дійшов висновку, про відсутність в ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» підстав для списання в бухгалтерському обліку цукру в кількості 20 540,69 т на цукор інший з огляду на відповідь Хмельницької регіональної державної лабораторії, в якій зазначено, «….що ПАТ «Теофіпольський цукровий завод» 13.01.2023 звернувся із заявою ( партія 5012 тонн) та 07.06.2023 актом відбору (партія 2500 тонн) на проведення досліджень органолептичних та фізико-хімічних показників цукру білого та були проведені дослідження та видані експертні висновки № 000133 п/23 від 16.01.2023 року та № 001944 п/23 від 09.06.2023 року. Якщо лабораторія не була відповідальною за етап відбирання зразків у звіті має бути зазначено, що результати стосуються винятково тих зразків, що отримала лабораторія. Оскільки лабораторія не була присутня при відборі зразків, тому експертні висновки № 000133 п/23 від 16.01.2023; № 001944 п/23від 09.06.2023 містять наступну інформацію в п.5 «Примітка» вказано, що результати випробувань стосуються зразку, що пройшов випробування. Відповідно до Актів відбору зразків для випробування бралося лише 3,8-4 кг цукру.».

Враховуючи вищенаведене, контролюючим органом встановлено, що ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» протягом вересня 2022 - вересня 2023 здійснено реалізацію цукру на ТОВ «Перша подільська енергетична компанія» цукру в кількості 20 540,69 тонн, а не «харчових відходів» як зазначено в виписаних податкових накладних.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що оскільки неможливо ідентифікувати який саме цукор отримала лабораторія для зразків, ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» на підставі вищевказаних експертних висновків безпідставно переводить цукор в кількості 20,5 тис.тонн. в цукор інший (харчові відходи), оскільки для випробування бралося лише 3,8-4 кг цукру, а не вся партія товару, яка була на залишках.». Крім того, щодо долучених позивачем актів про реєстрацію браку апелянт зазначає про неможливість підтвердити на підставі чого відбулося погіршення якості цукру та/або умов його зберігання, а також про певний ряд недоліків.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги судом встановлено, що між ПАТ "Теофіпольський цукровий завод" (Постачальник) та ТОВ "Перша подільська енергетична компанія" (Покупець) укладено Договір поставки №П/1009/ХВ-3 від 10.09.2022.

Відповідно до пункту 1.1 даного договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю Товар, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах даного Договору.

Згідно п.1.2 - асортимент товару: харчові відходи.

Пункт 4.1. Договору -Умови поставки товару:

4.1.1. Автомобільний транспорт. Покупець здійснює вивіз Товару власним/найнятим

транспортом та за власний рахунок. Постачання здійснюється на умовах ЕХW "франко-склад" зі складу: Хмельницька область, Хмельницький район, смт.Теофіполь, вул.Соборна,12.

За період 2022-2023 на користь ТОВ "Перша подільська енергетична компанія" відбулась реалізація продукції під назвою "Харчові відходи (цукор інший)" в кількості 20540,09 тон.

На підтвердження проведеної господарської операції позивачем до матеріалів справи надано:

-договір поставки №П/1009/ХВ-3 від 10.09.2022;

-видаткові накладні товар «Харчові відходи» (т. 7 а. с. 4-19), (т. 7 а,с. 67-75), (т. 7 а.с. 114-129), (т. 7 а.с. 171-186), (т. 7 а.с. 234 -248), (т. 8 а.с. 45-60), (т. 8 а.с. 108-122), (т. 8 а.с. 146-159), (т. 8 а.с. 226-242), (т.9 а.с. 39 зв.б. -54), (т. 9 а.с. 102-116);

-податкові накладні (т. 7 а.с. 20-66) (т. 7. а.с. 77-113), (т. 7 а.с. 13 зв.б. 169), (т. 7 а.с. 187 зв.б 233), (т. 7 а.с. 250, т. 8 а.с. 1-44), ( т. 8 а.с. 61 зв.б.-107), (т. 8 а.с. 123-145), (т. 8 а.с. 160 зв.б 225), (т. 8 а.с. 242 т. 9 а.с. 1-38), (т. 9 а.с. 55 зв. б- 101), (т. 9 а.с. 117 зв. б. 162);

Як зазначає представник позивача, "Харчові відходи" утворились в наслідок зберігання цукру в силосах та під дією інших несприятливих чинників, які негативно вплинули на якість продукції, і реалізація цієї продукції як "Цукор" стала неможливою через втрату товарного виду та невідповідність ДСТУ 4623:2006, що підтверджується наступними документами.

Так, згідно Експертного висновку №000133 п/23 від 16.01.2023 Хмельницької регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на підставі заяви від 13.01.2023 встановлено, що надісланий зразок 000133п/1/23-Цукор білий за органолептичними показниками (Зовнішній вигляд; Чистота розчину) не відповідає ДСТУ 4623:2006; 000133п/1/23-Цукор білий за фізико-хімічними показниками не відповідає ДСТУ 4623:2006. 000133п/1/23-Цукор білий кристалічний за органолептичними показниками (Смак, запах) відповідає ДСТУ (т. 4 а.с. 9).

Згідно Експертного висновку №001944 п/23 від 09.06.2023 Хмельницької регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на підставі акту відбору зразків №б/н від 07.06.2023 встановлено, що надісланий зразок 001944п/1/23-Цукор білий кристалічний за органолептичними показниками (Зовнішній вигляд; Чистота розчину ; Кольоровість розчину, бали) не відповідає ДСТУ 4623:2006; 001944п/1/23-Цукор білий кристалічний за фізико-хімічними показниками не відповідає ДСТУ 4623:2006. 001944п/1/23-Цукор білий кристалічний за органолептичними показниками (Смак, запах) відповідає ДСТУ (т. 4 а.с. 8).

Разом з тим, судом встановлено, що в п. 5 Експертного висновку №000133 п/23 від 16.01.2023 та Експертного висновку №001944 п/23 від 09.06.2023 Хмельницької регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів зазначено, що результати випробувань стосуються зразку, що пройшов випробування.

Зі змісту заяви ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» від 13.01.2023 судом встановлено, що загальна кількість партії цукру (білого) становить 5012 т, відомості щодо кількості відібраного зразку відсутні (т. 4 а.с. 133).

Згідно акту відбору зразків ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» №1944 від 06.06.2023, судом встановлено, що кількість продукції, з якої відбирався зразок, становить 2500 т, а кількість зразку 4 кг (т. 4 а.с. 6 зв.б.).

Тобто, доводи апеляційної скарги в частині поширення вказаних вище висновків про невідповідність цукру вимогам ДСТУ лише на відібрані зразки, що передбачено п. 5, є обґрунтованими.

Водночас, судом встановлено, що в матеріалах справи наявні акти про реєстрацію браку від 13.01.2022 (т. 6 а.с. 113), 01.12.2022 (т. 6 а.с. 113 зв.б.), від 12.01.2023 ( т. 6 а.с. 114), від 02.06.2023 (т. 6 а.с. 114 зв.б.), від 18.07.2023 (т. 6 а.с. 115), від 31.08.2023 (т. 6 а.с. 115 зв.б.), в яких встановлено факт наявності браку готової продукції в кількості 5 000 тонн, 7 000 тонн , 5 012 тонн , 2500 тонн, 2970 тонн, 4890 тонн відповідно, складені комісією ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» та затверджені Головою правління ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод».

Згідно наказу ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» від 01.12.2021 №0112/3 «Про створення групи відкликання невідповідної продукції» з метою проведення аналізу невідповідності сировини, допоміжних матеріалів та готової продукції, а також з метою вилучення або відкликання невідповідної продукції, наказано створити групу оперативного аналізування та відкликання невідповідної продукції у складі: керівник групи: головний технолог Берелега О.В., члени групи: головний інженер ОСОБА_4 , заст. головного технолога Пришляк В.П., начальник цеху №4 Юрчук О.В., завідувач складу готової продукції Гнатюк Л.П. Згідно п. 2 вказаного наказу визначена група проводить аналіз і встановлює причину виникнення невідповідностей (т.10 а.с. 31).

Згідно наказу ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» від 25.03.2022 №2503/1 «Про створення групи відкликання невідповідної продукції» з метою проведення аналізу невідповідності сировини, допоміжних матеріалів та готової продукції, а також з метою вилучення або відкликання невідповідної продукції, наказано створити групу оперативного аналізування та відкликання невідповідної продукції у складі: керівник групи: головний технолог Берелега О.В., члени групи: головний інженер Павлюка В.В., заст. головного технолога Пришляк В.П., начальник цеху №4 Юрчук О.В., завідувач складу готової продукції Гнатюк Л.П. Згідно п. 2 вказаного наказу визначена група проводить аналіз і встановлює причину виникнення невідповідностей (т. 10 а.с. 30).

Крім того, до матеріалів справи позивачем долучено акти визначення якісних показників та цільового призначення сировини, складені ПрАТ «Вінницька кондитерська фабрика» №180 від 24.11.2021, №182 від 24.11.2021, №181 від 24.11.2021, №36 від 18.02.2022, згідно яких цукор білий в загальній кількості 96 т не відповідає вимогам чистоти розчину та підлягає поверненню постачальнику.

Також, матеріали справи містять акт невідповідності №15122021 від 16.12.2021 кількість 24 т, акт невідповідності №16122021 від 16.12.2021 кількість 22 т, акт невідповідності №20122021 від 20.12.2021 кількість 24 т, акт невідповідності №14012022 від 14.01.2022 кількість 24 т, акт невідповідності сировини/пакування/допоміжних матеріалів №16122021 від 16.12.2021 кількість 24 т, акт невідповідності сировини/пакування/допоміжних матеріалів №14122021 від 14.12.2021 кількість 24 т, акт невідповідності сировини від 24.11.2021 кількість 22 т, акт невідповідності сировини/пакування/допоміжних матеріалів №20122021 від 20.12.2021 кількість 24 т, акт невідповідності сировини/пакування/допоміжних матеріалів №500 від 26.10.2022 кількість 5 т, складені ДП «Кондитерська корпорація «Рошен», які містять висновки про невідповідність цукру окремим показникам, що згідно пояснень представника позивача, слугувало причиною для повернення товару ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод».

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів зазначає, що наведені документи у своїй сукупності підтверджують факт невідповідності цукру встановленим стандартам та його непридатності для подальшого використання за первісним призначенням, що свідчить про наявність підстав для переведення вказаної продукції в іншу товарну групу, яка облікована із застосуванням коду УКТ ЗЕД 1701 99 90 00 як "Цукор інший".

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно не надання жодних товарно-транспортних накладних, які б свідчили про транспортування реалізованої продукції з пункту видачі покупцю, колегія суддів зазначає, що згідно умов п. 4.1.1. договору поставки №П/1009/ХВ-3 від 10.09.2022, Покупець здійснює вивіз Товару власним/найнятим транспортом та за власний рахунок; постачання здійснюється на умовах EXW «Франко-склад» зі складу: Хмельницька обл, Хмельницький район, смт. Теофіполь, вул. Соборна, 12, що спростовує доводи апелянта в цій частині, оскільки обов`язок щодо транспортування відповідно до договору покладений на покупця, тобто ТзОВ «Перша подільська енергетична компанія».

Отже, надаючи оцінку викладеному, колегія суддів вважає, що встановлені під час проведення перевірки порушення позивачем вимог 185.1, ст.185, п.187.1, ст.187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (із змінами і доповненнями), ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» та заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість всього в сумі 83 936 600,0 грн. в т.ч. за: вересень 2022 на суму 4 499 414,0 грн., жовтень 2022 на суму 7410 947,0 грн., листопад 2022 на суму 6 986 163,0 грн., грудень 2022 на суму 7 544 689,0 грн., січень 2023 на суму 7 852 518,0 грн., лютий 2023 на суму 7 085 751,0 грн., березень 2023 на суму 9 913 783,0 грн., квітень 2023 на суму 10 171 792,0 грн., травень 2023 на суму 2 993 999,0 грн., червень 2023 на суму 7931 904,0 грн., липень 2023 на суму 8260 317,0 грн., серпень 2023 на суму 2 904 434,0 грн., вересень 2023 на суму 380 889,0 грн., є необґрунтованими, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.05.2024 №569/33000701 та №570/33000701.

За приписами пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити, зокрема, е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Судом враховано висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06.12.2022 у справі №120/15977/21, згідно якого недолік податкової накладної у такому реквізиті як «опис (номенклатура) товарів/послуг, їх кількість, обсяг» не є безумовною підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податку мали місце (відбулися).

Оскільки під час розгляду справи на підставі досліджених доказів, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо правомірності дій позивача щодо переведення некондиційної продукції в іншу товарну групу, яка облікована із застосуванням коду УКТ ЗЕД 1701 99 90 00 як "Цукор інший", колегія суддів вважає, що податкове повідомлення рішення від 23.05.2024 №574/33000701 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за не реєстрацію податкових накладних у строки визначені п.120.1.2 ст.120.1 ПК України в сумі 41 968 300,00 грн., згідно якого ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» не сформовані податкові зобов`язання протягом вересня 2022 - вересня 2023 в сумі 83 936 600,0 грн. (419 683 000 грн.*20%) по реалізації цукру в повному обсязі, не відображено в ЄРПН податкові накладні на реалізацію, в ЄРПН підприємством не реєструвались та відповідно не відображено в Деклараціях з податку на додану вартість за відповідні періоди, є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, в акті перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.5.1, 266.10.1 пунктів 266.1, 266,2, 266.3, 266.5, 266.10 статті 266 Податкового кодексу а саме: не обчислення, не утримання та не перерахування сум податку на нерухоме майно, за місцем знаходженням об`єктів (нежитлової нерухомості) оподаткування в результаті чого прийнято податкове повідомлення повідомлення-рішення від 23.05.2024 №573/33-00-07-02 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 246 266,93 грн. (в тому числі основний платіж 197013,54 грн. та штрафна (фінансова) санкція 49 253,39 грн.), яким:

за рахунок не включення до бази нарахування податком площі нерухомого майна заводу донараховано 101 898,54 грн. та штрафні (фінансової) санкції 25 474,63 грн. (101 898,54 грн.*25%). Разом: 127 373,17 грн.;

застосування при нарахуванні податку занижену ставку нарахування податку донараховано 95 115,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції 23 778,76 грн. (95 115,00 грн.*25%). Разом: 118 893,76 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.п.265.1.1 п.265.1 статті 265 ПК України до складу податку на майно входить податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з п.п.266.1.1 п.266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п.266.2.1 п.266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єктом нежитлової нерухомості є:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Підпунктом 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено, що платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

За змістом підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в редакції, чинній до 22 травня 2020 року не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

З 23 травня 2020 року підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в редакції, відповідно до якої не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (В редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який: свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне»

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає криті будівлі промислового, призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням.

Як встановлено в акті перевірки, на балансі підприємства перебувають складові частини об`єкта нерухомого майна, а саме: 1. Прохідна №1,43 (29,7 кв.м); 2. Прохідна №2,86 (11,5 кв.м); 3. Депо,37 (277,8 кв.м); 4. Будівля диспетчерської цеху механізації, 23 (46,3 кв.м); . Пожежне депо,76 (319,9 кв.м); 6. Станція пожежогасіння,39 (86,6 кв.м); 7. Сторожова будка,42 (17,6 кв.м); 8. Транспортна контора,3 (76,9 кв.м). Разом: 866,30 кв.м.

Під час розгляду справи зі змісту доводів представника позивача судом встановлено, що підставою для застосування податкової пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановленої підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є те, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.12.2011, вказані будівлі належать до єдиного майнового комплексу та використовуються позивачем виключно за їх призначенням у господарській діяльності суб`єкта господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010 та не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що питання правомірності донарахування податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власнику нежитлового приміщення, що віднесене до будівель промисловості, та можливість застосування положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України до будівлі, яка, хоч і віднесена до будівель промисловості згідно з правовстановлюючими документами, однак не використовується у виробничому процесі промислових підприємств, - отримало правову оцінку у рішенні Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року (справа №820/3556/17).

У вказаній вище справі судова палата сформувала новий правовий висновок, відповідно до якого визначила, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

У подальшому висновки касаційного суду у справі №820/3556/17 були застосовані Верховним Судом у постановах: від 25 лютого 2020 року (справа №0940/1708/18); від 5 березня 2020 року (справа №825/1625/17), від 1 квітня 2020 року (справа №120/4261/18-а), від 21 жовтня 2020 року (справа № 806/2686/18), від 11 листопада 2020 року (справа №826/6647/17), від 17 січня 2024 року (справа №520/2239/21) тощо.

У постанові від 2 липня 2025 року у справі №580/5008/24 Верховний Суд виснував, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, в яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Надаючи оцінку наявним матеріалам справи та аргументам представника позивача в контексті висновків Верховного Суду щодо застосування податкової пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, колегія суддів зазначає, що під час з`ясування судом обставин щодо використання складових частини об`єкта нерухомого майна, а саме: 1. Прохідна №1,43 (29,7 кв.м); 2. Прохідна №2,86 (11,5 кв.м); 3. Депо,37 (277,8 кв.м); 4. Будівля диспетчерської цеху механізації, 23 (46,3 кв.м); . Пожежне депо,76 (319,9 кв.м); 6. Станція пожежогасіння,39 (86,6 кв.м); 7. Сторожова будка,42 (17,6 кв.м); 8. Транспортна контора,3 (76,9 кв.м), для безпосереднього виготовлення промислової продукції, представником позивача це обґрунтовано належністю цих приміщень до цілісного майнового комплексу.

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичне використання зазначених приміщень у процесі виробництва промислової продукції, не надано, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до вказаних вище складових об`єктів нерухомого майна податкової пільги.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що позивач протиправно не включив до бази нарахування податком на нерухоме майно, відмінного від земельного податку, площі нерухомого майна заводу на суму 101 898,54 грн.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 23.05.2024 №573/33-00-07-02 в частині визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 127 373,17 грн (податкове зобов`язання - 101 898,54 грн. та штрафна (фінансова) санкція 25 474,63 грн.)

Крім цього перевіркою встановлено заниження нарахованого податку на нерухоме майно за 2021 рік на суму 95 115,00 грн. у зв`язку з заниженням ставки податку з 1 до 0,5 %.

Правила оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначені, зокрема, у статті 266 Податкового кодексу України.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 м2 бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу).

Сума податкових зобов`язань обчислюється за кожним типом об`єкта нерухомості та декларується у податковій декларації.

Платники податку на нерухоме майно юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього самого року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Податкове зобов`язання за звітний рік сплачується авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що настає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації (пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПКУ).

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/ або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України податок на майно є місцевим податком.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1.пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Згідно рішення Новоставецької сільської ради від 17 червня 2020 року «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік» ставка податку становила 1% мінімальної заробітної плати для адміністративно-побутових будівель промислових підприємств.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в цій частині дійшов висновку, що дане порушення є бухгалтерською помилкою, яка допущена в ході обрахування податку, яка була виправлена позивачем, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, оборотно-сальдовою відомістю рах. 10, копіює рішення 17.10.2020.

В свою чергу, з метою встановлення факту виправлення даної помилки, судом апеляційної інстанції під час розгляду справи у представника позивача витребовувались документи, які б підтверджували вказану обставину, однак відповідні докази стороною у справі не надано.

Отже, з огляду на ненадання документів, які б свідчили про усунення встановленого податковим органом порушення, на які послався суд першої інстанції як на підставу для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у відповідній частині, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення від 23.05.2024 №573/33-00-07-02 в частині заниження нарахування податку на нерухоме майно, відмінного від земельного податку за 2021 рік на 95 115,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №573/33-00-07-02 форма "Р" від 23.05.2024, з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції не надано оцінку усім обставинам у справі, що мають значення для її вирішення, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати в частині з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 3 статті 169 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою сплачується судовий збір в сумі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 30280,00 грн згідно платіжної інструкції №2813 від 21.06.2024, що відповідає максимальному розміру, передбаченому законом.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у скасуванні податкового повідомлення рішення на загальну суму 246 266,93 грн, однак , це не вплинуло на зміну розподілу судових витрат, оскільки навіть після часткового скасування рішення суду першої інстанції сума судового збору, яка підлягала б стягненню на користь позивача в результаті задоволених судом першої інстанції позовних вимог та з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, є значно більшою 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відсутні підстави для зміни розміру судових витрат.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №573/33-00-07-02 форма "Р" від 23.05.2024.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову приватного акціонерного товариства "Теофіпольський цукровий завод" відмовити.

В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 жовтня 2025 року

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.