Справа № 440/1340/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 р. Справа № 440/1340/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, по справі № 440/1340/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просив про:

визнання протиправним та скасування п. 1 наказу командира військової частини (з основної роботи) від 26.06.2023 № 107 «Про результати розгляду подання» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді сурової догани;

зобов`язання донарахувати та виплатити грошове забезпечення, премію в належному розмірі за червень 2023 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.06.2023 №107 "Про результати розгляду подання".

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину зменшеної премії за червень 2023 року.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 року у справі №440/1340/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що в порушення ст. ст. 11, 16, 36, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету України від 04.08.2000 №1225, позивач перебуваючи на посаді командира військової частини НОМЕР_2 військової дисципліни не додержувався. Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до проведеної перевірки 29.05.2023 за № 2002 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено подання щодо усунення порушень закону, причин і умов, що їм сприяють командиру військової частини НОМЕР_1 у якому зазначено, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 проведено перевірку щодо додержання службовими особами військової частини НОМЕР_2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України». Дане подання надійшло до військової частини НОМЕР_1 02.06.2023 за вхідним № 2002. А тому, місячний строк розгляду подання не порушений, після розгляду подання командиром військової частини НОМЕР_1 у 10-ти денний термін було прийнято рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців зазначених у поданні. Також, відповідач звертає увагу на порушення позивачем місячного строку для звернення до адміністративного суду відповідно до частини 5 статті 122 КАС України.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, яка відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено які нові докази він просить витребувати та дослідити, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні та розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що до березня 2023 року полковник ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді начальника госпіталю, а з квітня 2023 року по цей час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника організаційно-планового відділу оперативно-медичного управління військової частини НОМЕР_1 , що учасниками справи не заперечується.

02.06.2023 за вх.№2954 до військової частини НОМЕР_1 в порядку вимог пункту 17 статті 7 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" надійшло подання ІНФОРМАЦІЯ_2 про усунення порушень закону, причин і умов, що їм сприяють від 29.05.2023 №2002.

За змістом вказаного подання посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 проведено перевірку щодо додержання службовими особами військової частини НОМЕР_3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України.

Під час перевірки встановлено, що військовою частиною НОМЕР_2 протягом 2022 року було отримано благодійну (гуманітарну) допомогу у вигляді лікарських засобів та іншого медичного майна, яке не обліковувалось відповідними службами частини та зберігалось з порушенням норм та правил зберігання, у тому числі, у неопалювальних гаражних приміщеннях на території військової частини НОМЕР_2 .

За вказаним фактом військовою частиною НОМЕР_2 проведено службове розслідування, призначене наказом командира частини від 15.02.2023 №37. В ході проведення службового розслідування комісією службових осіб військової частини НОМЕР_2 проведено інвентаризацію виявленого не облікованого медичного майна, в ході якої було встановлено кількість, найменування та попередню вартість лікарських засобів та медичного майна на загальну суму 3 555 644,84 грн.

Виявлені та встановлені лікарські засоби та медичне майно на обліках у відповідних службах військової частини НОМЕР_2 не перебуває, та у зв`язку із неналежним зберіганням є не придатним до використання.

Згідно матеріалів службового розслідування, зокрема пояснень службових осіб військової частини НОМЕР_2 вбачається, що медичне майно, яке надходило як благодійна (гуманітарна) допомога до частини переміщалось та зберігалось у гаражних приміщеннях за вказівкою колишнього командира військової частини НОМЕР_2 полковника медичної служби ОСОБА_1 та начальника відділення медичного постачання лейтенанта медичної служби ОСОБА_2 . Також за вказівкою останніх лікарські засоби та медичне майно, яке надходило як благодійна (гуманітарна) допомога до військової частини не обліковувалось у відповідних службах.

Таким чином, лейтенант медичної служби ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді начальника відділення медичного постачання військової частини НОМЕР_2 та полковник медичної служби ОСОБА_1 перебуваючи на посаді командира військової частини НОМЕР_4 , діючи в групі, будучи військовими службовими особами у порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 4 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, п. 13, 15 Положення, в умовах воєнного стану допустили недбале ставлення до військової служби, яке виразилось у не постановці на облік в службах військової частини НОМЕР_3 та неналежного зберігання лікарських засобів та іншого медичного майна, яке надійшло до частини у вигляді благодійної (гуманітарної) допомоги, чим завдали матеріальної шкоди інтересам держави, на загальну суму 3 555 644,84 грн.

Як наслідок, у поданні ІНФОРМАЦІЯ_2 про усунення порушень закону, причин і умов, що їм сприяють від 29.05.2023 №2002 запропоновано вжити дієвих заходів щодо усунення порушень, причин та умов, що їм сприяли, пов`язаних із неналежним виконанням службових обов`язків, порушенням вимог статутів Збройних Сил України та вимог чинного законодавства України у сфері проходження військової служби та призначення на посади військовослужбовців у Збройних Силах України, а також розглянути питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності полковника медичної служби ОСОБА_1 , який своїм неналежним виконанням службових обов`язків та норм чинного законодавства України створив умови, що сприяли вчиненню зазначених порушень.

У зв`язку з надходженням до військової частини НОМЕР_1 подання ІНФОРМАЦІЯ_2 про усунення порушень закону, причин і умов, що їм сприяють від 29.05.2023 №2002 та керуючись вимогами ст. 3, 7, 8 Закону України "Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України", ст. 23 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України, з метою усунення порушень чинного законодавства, які зазначені у поданні, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.06.2023 №107 "Про результати розгляду подання" вирішено за порушення вимог ст. 11, 16, 36, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в частині неналежного контролю за порядком обліку та зберігання майна, полковнику медичної служби ОСОБА_1 , начальнику організаційно-планового відділу оперативно-медичного управління військової частини НОМЕР_1 оголошено сувору догану (а.с. 57).

Прийняття цього наказу зумовило зменшення розміру щомісячної премії позивача у червні 2023 року, що учасниками справи не заперечується.

Позивач, вважаючи протиправним пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної роботи) від 26.06.2023 №107 "Про результати розгляду подання" в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді сурової догани, та як наслідок, безпідставним зменшення йому у зв`язку з цим у червні 2023 року розміру щомісячної премії, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що дисциплінарне стягнення на позивача було накладено необґрунтовано та без фактичної перевірки зазначених поданні від 29.05.2023 №2002 обставин, а отже пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.06.2023 №107 "Про результати розгляду подання" в частині застосування до полковника медичної служби ОСОБА_1 , начальника організаційно-планового відділу оперативно-медичного управління військової частини НОМЕР_1 , суворої догани, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Крім того, суд враховуючи висновки щодо протиправності та необхідності скасування пункту 1 наказу від 26.06.2023 №107 "Про результати розгляду подання", наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену частину зменшеної премії за червень 2023 року, а відтак, і для задоволення позовних вимог позивача у цій частині.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновком, огляду на таке.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється згідно з положеннями Закону України №2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі- Закон №2232-XII).

Відповідно до ст. 2 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Закону №2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999, яким затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут). Дисциплінарний статут визначає, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту заступники Міністра оборони України, командувачі видів Збройних Сил України користуються щодо підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування, а керівники структурних підрозділів Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України - дисциплінарною владою командира корпусу.

Згідно з положеннями статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтею 83 Дисциплінарного статуту встановлено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статей 84, 85 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з ст. 87 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Згідно з приписом ст. 88 Дисциплінарного статуту, військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зазначає, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст. 48 Дисциплінарного статуту.

При цьому для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 19.02.2020 року у справі № 813/1021/17.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України передбачено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608.

Згідно з п. 2 розділу І «Загальні положення» Порядку № 608:

службова перевірка - комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення;

службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Порядок проведення службових перевірок передбачено розділом ІІІ «Порядок проведення службового розслідування» Порядку № 608.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Порядку №608, Міністр оборони України, Головнокомандувач Збройних Сил України, начальник Генерального штабу Збройних Сил України, командувачі видів (сил), окремих родів військ Збройних Сил України, інших органів військового управління можуть призначати службові розслідування безпосередньо або доручати їх проведення (призначення) підпорядкованим посадовим (службовим) особам.

Згідно із п. 3 розділу ІІІ Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Пунктом 13 розділу ІІІ Порядку №608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до п. 1 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно із п. 1 розділу VІ Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З системного аналізу вказаних норм колегія судді доходить висновку, що проведення службової розслідування має проводитися з дотриманням порядку, передбачених розділом ІII Порядку № 608.

З матеріалів справи встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (адміністративно-господарської діяльності) за № 37 від 15.02.2023 «Про призначення службового розслідування щодо порушення порядку обліку гуманітарної допомоги у військовій частині НОМЕР_2 » призначено службове розслідування з метою встановлення фактів порушення чинного законодавства, вини посадових осіб, притягнення їх до юридичної відповідальності.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (адміністративно-господарської діяльності) за № 50 від 20.02.2023 продовжено термін службового розслідування щодо порушення порядку обліку гуманітарної допомоги у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) «Про результати проведення розслідування» за № 13 від 01.03.2023 встановлено, що під час проведення службового розслідування, виявлено порушення вимог чинного законодавства, а саме благодійну (гуманітарну) допомогу у вигляді лікарських засобів та іншого медичного майна на загальну суму 3 555 644,84 грн, яке не обліковувалось відповідними службами частини та зберігалось з порушенням норм та правил зберігання на території військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) «Про результати проведення розслідування» за № 13 від 01.03.2023: Для прийняття правового рішення, матеріали службового розслідування направленого до ІНФОРМАЦІЯ_3 , Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Полтава.

Тобто, 01.03.2023 року є днем закінчення службового розслідування, згідно вимог п.3 розділу ІІІ Порядку №608.

У зв`язку з надходженням подання начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.05.2023 року № 2002, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.06.2023 №107 "Про результати розгляду подання" вирішено за порушення вимог ст. 11, 16, 36, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в частині неналежного контролю за порядком обліку та зберігання майна, полковнику медичної служби ОСОБА_1 , начальнику організаційно-планового відділу оперативно-медичного управління військової частини НОМЕР_1 оголошено сувору догану (а.с. 57).

Притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності військова частина обмежилась лише констатацією факту надходження на її адресу подання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.05.2023 №2002 без перевірки зазначених у такому поданні фактичних обставин з метою їх підтвердження чи спростування.

Таким чином, відповідач без належних правових підстав та без доведення вини ОСОБА_1 , протиправно притягнув його до дисциплінарної відповідальності та застосував дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Поряд з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Тобто, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування. Вирішуючи такі спори, суд має виходити з обставин, встановлених службовим розслідуванням, характеру проступку, мотивів, за яких його вчинено та якими доказами це підтверджується. (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №813/1021/17.

Матеріалами справи встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 службове розслідування не було проведено для встановлення дійсної наявності підстав для притягнення саме полковника медичної служби ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів справи встановлено, що службове розслідування було проведено Військовою чистиною НОМЕР_2 .

До матеріалів справи відповідачем було додано акт службового розслідування від 01.03.2023 року, що складено Військовою частиною НОМЕР_2 .

Так, у відповідності до п. 3 Розділу IV Порядку № 608, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування;

бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Водночас, з наявного в матеріалах справи наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 15.02.2023 року № 37 встановлено, що службове розслідування проведене з метою встановлення факту порушення порядку постановки на облік гуманітарної допомоги (медичного майна та лікувальних засобів).

Разом з тим, слід зауважити, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються, зокрема особа, стосовно якої воно проводиться (п. 3 розділу ІІІ Порядку №608).

Проте, наведений наказ не містить інформації проведення такого службового розслідування стосовно вчинення дисциплінарного правопорушення ОСОБА_1 .

Окрім того, матеріали справи не містять доказів, що позивач був обізнаний про підстави проведення службового розслідування, а також був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками під час проведення службового розслідування, оскільки відповідно до акту службового розслідування ОСОБА_1 взагалі не був допитаний під час проведення службового розслідування.

Крім того, акт службового розслідування не містить висновків, які наведені у Поданні про усунення порушень закону, причин і умов, що їм сприяють від 29.05.2023 року № 2002, стосовного того, що лейтенант ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді начальника відділення медичного постачання військової частини НОМЕР_2 та полковник медичної служби ОСОБА_1 перебуваючи на посаді командира військової частини НОМЕР_2 , діючи в групі, будучи військовими службовими особами у порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», п. 13, 15 Положення, в умовах воєнного стану допустили недбале ставлення до військової служби, яке виразилось у не постановці на облік в службах військової частини НОМЕР_2 та неналежного зберігання лікарських засобів та іншого медичного майна, яке надійшло до частини у вигляді благодійної (гуманітарної) допомоги, чим завдали матеріальної шкоди інтересам держави, на загальну суму 3 555 644, 84 грн.

Тобто, притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності військова частина обмежилась лише констатацією факту надходження на її адресу подання ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.05.2023 №2002 без перевірки зазначених у такому поданні фактичних обставин з метою їх підтвердження чи спростування.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач без належних правових підстав та без доведення вини ОСОБА_1 , протиправно притягнув його до дисциплінарної відповідальності та застосував дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого наказу про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б спростовували наведені вище обставини.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку, що вказане порушення є підставою для скасування оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі №813/6981/14.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дисциплінарне стягнення на позивача було накладено необґрунтовано, а отже пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.06.2023 №107 "Про результати розгляду подання" в частині застосування до полковника медичної служби ОСОБА_1 , начальника організаційно-планового відділу оперативно-медичного управління військової частини НОМЕР_1 , суворої догани, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Стосовно зобов`язання військову частину НОМЕР_1 донарахувати та виплатити грошове забезпечення, премію в належному розмірі за червень 2023 року, з урахуванням раніше виплачених сум, колегія суддів зазначає наступнне.

Пунктом 4 розділу ХVІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 встановлено, що при порушенні військової дисципліни або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, незадовільному виконанні службових обов`язків, виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах:

у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління) або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму від одного до трьох прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, - 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «сувора догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму від чотирьох до семи прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, - 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця двох дисциплінарних стягнень «догана» («сувора догана»), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління) або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму від восьми до одинадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, - 60 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця трьох дисциплінарних стягнень «догана» («сувора догана»), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму від дванадцяти до п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, - 50 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку із застосуванням пунктом 1 наказу від 26.06.2023 №107 до нього дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани відповідач зменшив йому виплату премії за червень 2023 року.

З урахуванням визнання протиправності та необхідності скасування пункту 1 наказу від 26.06.2023 №107 "Про результати розгляду подання", наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену частину зменшеної премії за червень 2023 року, а відтак, і для задоволення позовних вимог позивача у цій частині.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем місячного строку для звернення до адміністративного суду відповідно до частини 5 статті 122 КАС України, колегія суддів вважає помилковими, з огляду на таке.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ч. ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

З огляду на викладене, строк звернення до суду у даній справі становить один місяць, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує п. 1 наказу командира військової частини (з основної роботи) від 26.06.2023 № 107 «Про результати розгляду подання» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді сурової догани.

У матеріалах справи відсутні докази ознайомлення позивача зі змістом спірних наказів.

Разом з тим, слід звернути увагу проходження позивачем військової служби за мобілізацією під час дії воєнного стану.

Верховний Суд у постанові від 29.11.2024 у справі №120/359/24 сформував наступний правовий висновок щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна:

Проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

1.Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.

2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.

3.Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.

4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.

5.Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

В своїй заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, позивач зазначає, що через щільний графік несення військової служби пов`язаний з виконанням військового обов`язку, постійним відрядженнями до іншого міста, звернення до суду було ускладненим.

А тому, з урахуванням зазначеного вище, колегія суддів зазначає, що введення на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану та проходження ОСОБА_1 військової служби по теперішній час у лавах Збройних Сил України, об`єктивно вплинуло на можливість позивача звернення до адміністративного суду з даним позовом у встановлений строк .

З урахуванням викладеного, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на недотримання позивачем положень статті 122 КАС України.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 ( військова частина НОМЕР_1 ) - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 по справі № 440/1340/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій