Справа № 600/3052/25-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/3052/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність військових службових осіб УСБУ в Херсонській області, а саме т.в.о. начальника Управління Гармідера І.І. та начальника Управління Борисевича А.С. щодо ненадання позивачу частини щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з 30 грудня 2024 року з урахуванням двох діб, необхідних для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад;

- зобов`язати начальника УСБУ в Херсонській області надати позивачу частину щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з урахуванням двох діб, необхідних для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, що не надана.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 13.12.2024 р. звернувся до відповідача із рапортом про надання частини щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з 30 грудня 2024 року з урахуванням двох діб, необхідних для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад. Однак, позивач стверджує, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність та не було надано частини щорічної основної відпустки на підставі поданого рапорту від 13.12.2024 р., у зв`язку чим просить суд задовольнити позов.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві відповідач зазначив, що відсутні підстави для надання позивачу частини щорічної основної відпустки за 2024 рік, оскільки відносно позивача порушено кримінальне провадження №0000199 та на позивача покладений обов`язок не відлучатися за межі м. Чернівці без дозволу слідчого, прокурора або суду. Крім того, відповідач повідомив, що з 09.08.2024 р. надання відпусток військовослужбовцям Служби безпеки України було тимчасово призупинено. Також, відповідач стверджує, що надання відпустки у 2025 році за попередній рік не передбачено чинним законодавством, а тому відсутні підстави для задоволення рапорту позивача. Крім того, відповідач зазначив, що аналогічний рапорт позивача був переметом спору в адміністративній справі №600/5471/24-а, на виконання рішення по вказаній справі було розглянуто вказаний рапорт, однак позивач звернувся до суду з ідентичним спором. З вказаних підстав, відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 01.07.2025 року адміністративний позов залишено без руху. 14.07.2025 року позивачем виправлено недоліки адміністративного позову, у зв`язку із цим, судом відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач проходить військову службу у Службі безпеки України з 01.03.2022 р. та звернувся 13.12.2024 р. із рапортом до Управління СБ України в Херсонській області про надання частини щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з 30 грудня 2024 року з урахуванням двох діб, необхідних для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад. (а.с. 11-13).

На рапорт від 13.12.2024 р. відповідач у листі від 30.12.2024 р. повідомив, що рапорт буде розглянутий після надходження відповіді Шевченківського районного суду м. Чернівці. (а.с. 14-15).

Матеріали справи містять відповідь Шевченківського районного суду м. Чернівці на запит Управління СБ України в Херсонській області від 30.12.2024 року. (а.с. 16).

До матеріалів справи додано лист Управління СБ України в Херсонській області від 27.08.2025 р. щодо виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.01.2025 р. у справі №600/5471/24-а.

Мотивувальна частина

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За змістом ст. 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1-2 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до п. 18 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Щорічна основна відпустка, зазначена в абзаці першому цього пункту, надається частинами протягом календарного року, за умови що основна безперервна її частина становитиме не менше 15 календарних днів та одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців відповідного підрозділу.

Предметом доказування у даній справі є можливість реалізації права позивача на відпустку у період, бажаний для останнього, а саме в період воєнного стану.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України (далі - військовослужбовці Служби безпеки України), виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період визначає Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262/2007 (далі Порядок №1262), в редакції від 09.08.2022.

Відповідно пункту 53 Порядку №1262 у мирний час військовослужбовцям Служби безпеки України надаються відпустки: а) щорічні: основні; додаткові, передбачені законодавством; б) у зв`язку із закінченням вищих військових навчальних закладів; в) додаткові у зв`язку з навчанням у закладах вищої освіти без відриву від служби; г) творчі; д) соціальні: у зв`язку з вагітністю та пологами; для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; додаткові військовослужбовцям, які мають дітей; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; е) для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва); є) за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Пунктом 55 Порядку №1262 визначено, що щорічна основна відпустка надається протягом календарного року, при цьому оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад у межах України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В особливих випадках з дозволу прямого начальника підрозділу (органу, закладу, установи), уповноваженого Головою Служби безпеки України щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

За бажанням військовослужбовців Служби безпеки України щорічна основна відпустка може надаватись їм частинами не більше двох за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 15 календарних днів.

Згідно з п. 87 Порядку №1262 військовослужбовці Служби безпеки України проходять військову службу в особливий період з урахуванням особливостей, передбачених цим Положенням та іншими відповідними нормативно-правовими актами.

Відповідно п. 88-4 Порядку №1262 в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються щорічні основні відпустки і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям щорічних основних відпусток здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше як 10 календарних днів

Питання надання відпусток військовослужбовцям Служби безпеки України регулюється Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України затвердженої наказом Служби безпеки України 14.10.2008 №772 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31.12.2008 за №1323/16014 (далі Інструкція №772).

Відповідно до пункту 6.2 Інструкції №772 щорічна основна відпустка має бути використана протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу начальника, визначеного абзацами четвертим, п`ятим пункту 6.1 цього розділу, щорічна основна відпустка за минулий рік (або невикористана її частина) надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Щорічна основна відпустка на вимогу військовослужбовця переноситься у разі: порушення начальником органу, підрозділу, закладу, установи строку повідомлення про час надання відпустки; несвоєчасної виплати грошового забезпечення за час щорічної основної відпустки.

Щорічна основна відпустка також переноситься на інший період начальником органу, підрозділу, закладу, установи у разі: захворювання військовослужбовця до початку відпустки (на підставі довідки закладу охорони здоров`я); набуття права на відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами (на підставі медичного висновку); виконання військовослужбовцем державних або громадських обов`язків, якщо згідно із законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи зі збереженням грошового забезпечення; збігу щорічної основної відпустки з відпусткою у зв`язку з навчанням у вищих навчальних закладах, навчальних закладах післядипломної освіти та аспірантурі без відриву від служби чи з відпусткою для лікування у зв`язку з хворобою.

Згідно пункту 6.4 Інструкції №772 надання військовослужбовцям Служби безпеки України відпусток провадиться відповідно до розділу VI Положення та чинного законодавства України на підставі поданих ними у встановленому порядку рапортів, погоджених з безпосередніми (прямими) начальниками.

Щорічні основні відпустки військовослужбовцям надаються у терміни, визначені у графіках щорічних основних відпусток військовослужбовців на наступний рік (далі - графік відпусток) з дотриманням вимог щодо забезпечення надійного функціонування органу, підрозділу, закладу, установи Служби безпеки України, підтримання мобілізаційної готовності та розрахунку щомісячного перебування у відпустці не більше 30 відсотків його військовослужбовців. У вищих військових навчальних закладах щомісячні норми надання військовослужбовцям постійного складу чергових відпусток визначаються керівниками навчальних закладів.

Пунктом 6.4 Інструкції №772 передбачено, що про надання військовослужбовцям щорічних основних та додаткових відпусток начальниками, які визначені абзацами четвертим, п`ятим пункту 6.1 цього розділу, видаються накази по особовому складу.

З огляду на наведені норми, суд вважає, що позивач як військовослужбовець має право на використання частини щорічної основної відпустки в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям, за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

Судом встановлено, що позивач звернувся 13.12.2024 р. із рапортом до Управління СБ України в Херсонській області про надання частини щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з 30 грудня 2024 року з урахуванням двох діб, необхідних для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад. (а.с. 11-13)

На рапорт від 13.12.2024 р. відповідач у листі від 30.12.2024 р. повідомив, що рапорт буде розглянутий після надходження відповіді Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Водночас відповідачем не надано, а матеріали справи не містять, доказів розгляду (задоволення чи відмови у задоволенні) рапорту від 13.12.2024 р., що свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо результатів розгляду попереднього рапорту позивача від 13.05.2024 р. (на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.01.2025 р. у справі №600/5471/24-а), оскільки предметом спору в даній справі є рапорт позивача від 13.12.2024 р., який протиправно не був розглянутий.

Решті доводів відповідача суд не надає оцінки, оскільки відмови у задоволенні рапорту позивачу не було надано, а тому обґрунтування відсутності підстав для надання позивачу відпустки є безпідставним та не можуть бути предметом даного спору.

Судом встановлено, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає в неприйнятті рішення за результатами розгляду рапорту позивача про надання відпустки, а тому наявні правові підстави для визнання вказаної бездіяльності відповідача протиправною. При цьому протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу чи його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону (або ж іншого нормативно-правового регулювання) віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача від 13.12.2024 р. про ненадання частини щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з 30 грудня 2024 року з урахуванням двох діб, необхідних для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад.

При цьому, суд звертає увагу, що повноваження надати чи відмовити у наданні відпустки належить до дискреційних повноважень відповідача.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Оскільки відповідачем рапорт позивача від 13.12.2024 належним чином розглянутий не був, а вирішення вказаного питання по суті є дискреційними повноваженнями відповідача в залежності від фактичних обставин, суд вважає передчасним вирішення питання щодо зобов`язання відповідача надати позивачу частину щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з урахуванням двох діб, необхідних для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, а тому вказані позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Однак, з огляду на встановлену судом протиправну бездіяльність, з метою належного та ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов частково, зобов`язавши відповідача розглянути рапорт позивача від 13.12.2024 про надання частини щорічної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з 27.05.2024 з урахуванням двох діб для проїзду в межах території України до місця проведення відпустки та назад, за результатами розгляду якого прийняти відповідне рішення.

У зв`язку із зазначеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про його стягнення.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Херсонській області щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 13.12.2024 р. про ненадання частини щорічної основної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з 30 грудня 2024 року з урахуванням двох діб, необхідних для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад.

3. Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Херсонській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 13.12.2024 про надання частини щорічної відпустки за 2024 рік у кількості 17 календарних днів з 27.05.2024 з урахуванням двох діб для проїзду в межах території України до місця проведення відпустки та назад, за результатами розгляду якого прийняти відповідне рішення.

4. В решті позову відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення складання.

Найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Управління Служби безпеки України в Херсонській області (вул. Лютеранська, буд. 1, м. Херсон, 73000, Код ).

Суддя Т.М. Брезіна