Справа № 378/1364/25
Суддя: Скороход Т. Н.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 378/1364/25
Провадження № 2-а/378/39/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2025 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.,

за участю секретаря: Соколової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ставище справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: командир взводу 1 роти 2 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Баришполь О.І., про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 18 вересня 2025 року командиром взводу 1 роти 2 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Баришполь О.І., винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5745747, зі змісту якої вбачається, що 18 вересня 2025 року, о 01 год. 30 хв., він керував транспортним засобом та не пред`явив на законну вимогу працівника поліції посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а та 2.4 а ПДР України, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови до нього застосовано адміністративного стягнення штраф у розмірі 425 грн.. Вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він Правила дорожнього руху не порушував, транспортним засобом, зазначеним в постанові, як водій не керував. Так, 18.09.2025, близько 00 год., працівники поліції підійшли до автомобіля, який стояв на узбіччі з увімкненою аварійною сигналізацією та світлом, та в якому він сидів як пасажир, не керуючи даним транспортним засобом. Крім нього, в автомобілі знаходилися його друзі, які намагалися відремонтувати автомобіль, оскільки заклинило колесо, що не давало можливості рухатися транспортному засобу. В автомобілі вони чекали на водія, який має технічні знання та який мав би допомогти відремонтувати автомобіль і, в послідуючому, вони мали би з ним поїхати до їхнього місця проживання. Підійшовши до автомобіля, працівники поліції чомусь зробили висновок, що автомобілем керував він і почали вимагати в нього посвідчення водія. Пред`явивши останнім паспорт громадянина України та застосунок «Резерв+», він відмовився пред`явити посвідчення водія, оскільки не був цього дня водієм транспортного засобу, хоч у нього було посвідчення водія відповідної категорії. Після цього, поліцейські почали писати документи, в тому числі постанову, не пояснюючи за яких обставин вони вважають, що він керував транспортним засобом. Тому, фактично розгляду справи не було, не досліджувалися жодні докази, не допитувалися свідки та не надавалась можливість надати власні пояснення. Звернув увагу, на ту обставину, що у вказаній постанові в графі «до постанови додаються» відсутні будь-які відомості, окрім записів спілкування з поліцейськими на боді-камеру, щодо наявності інших додатків, які можуть підтверджувати його вину, а тому будь-які докази, які можуть бути надані поліцейськими після складання постанови мають вважатися нікчемними та неналежними. Таким чином, він не погоджується із зазначеним рішенням поліцейського, бо вважає себе невинним, постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків поліцейського фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального чи процесуального права.

Позивач просить суд скасувати постанову серії ЕНА № 5745747 від 18 вересня 2025 року, винесену командиром взводу 1 роти 2 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Баришполь О.І. про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 26 вересня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ відповідно до ст. ст. 268, 269 КАС України у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву та зобов`язано надати матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 20-21).

В судове засідання позивач та його представник не прибули, представник позивача направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить справу розглядати без його участі та без участі позивача.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не прибули, Представник відповідача 02.10.2025 сформувавши в системі «Електронний суд» направили до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника відповідача та третьої особи (а.с. 32).

Від Департаменту патрульної поліції 02.10.2025 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до винесеної відповідачем постанови ОСОБА_1 18 вересня 2025 року, о 01 год. 39 хв., керуючи транспортним засобом ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Садовій в с. Василиха, та здійснюючи рух на ньому, не пред`явив на законну вимогу працівника поліції посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а та 2.4 а ПДР України, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідно до тверджень викладених у позовній заяві, позивач на вимогу працівника поліції не надав для огляду посвідчення водія, мотивуючи тим, що він не рухався транспортним засобом тому відсутні підстави для пред`явлення відповідних документів. Відповідно до п. 2.4 ПДР водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пред`явити документи зазначені в п. 2.1 ПДР. Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі, або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також Поліса, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1 ст. 126 КУпАП). Припис ч. 1 ст. 126 КУпАП є імперативним,та встановлює відповідальність у вигляді штрафу за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»). При цьому, не пред`явлення для перевірки документів, зазначених у п. 2.1 ПДР, є самостійним складом адміністративного правопорушення. Однак з цього приводу колегією суддів було наголошено, що відповідно до діючого законодавства на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. При цьому право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Отже у цій справі колегія суддів Верховного Суду виходила з того, що виконання водієм вимоги поліцейського щодо пред`явлення документів є самостійним обов`язком водія, який не залежить від правомірності чи неправомірності інший дій правоохоронця. Та з цього приводу є Постанова Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 02.12.2019 (справа №766/10693/17), в якому визначено обов`язок водія пред`явити на вимогу поліцейського документи зазначені в п. 2.1 ПДР України. Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Факт керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що водій до наближення поліцейських пересів на пасажирське місце після того , як його товариш вийшов з автомобіля з цього ж місця де сидів позивач. На запитання уповноваженої особи, з якої причини він пересів, останній одразу почав стверджувати, що транспортним засобом він не керував, а водій нібито зник у невідомому напрямку.

Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

18 вересня 2025 року командиром 1взводу 1 роти 2 БПП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Департаменту патрульної поліції Баришполь О.І. винесено постанову серії ЕНА № 5745747 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 425 грн. за порушення п.п. 2.1а, 2.4а ПДР України. У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 18 вересня 2025 року, о 01 год. 30 хв., по вул. Садова в с. Василиха, виїзд в бік с. Торчиця, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 , не пред`явив на законну вимогу працівника поліції посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а та 2.4 а ПДР України, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Закон України „Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст.14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.4 «а» ПДР України встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно пункту 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

В рішенні по справ і «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 4 ст. 126).

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП України, відповідачем до відзиву надано копію відео зйомку фіксації події адміністративного правопорушення, з якої вбачається порушення позивачем п. п. 2.1 «а» та 2.4 «а» ПДР України, а саме останній не надав працівникам поліції посвідчення водія.

З переглянутого у судовому засіданні відео, долученого відповідачем до відзиву на позовну заяву, вбачається, що працівники поліції рухалися за автомобілем ВАЗ, який на виїзді з с. Василиха в бік с. Торчиця зупинився на обочині, після чого, з переднього пасажирського сидіння вийшов чоловік. В подальшому, працівники поліції, підійшовши до вказаного автомобіля, виявили ОСОБА_1 на передньому пасажирському сидінні. На місці водія в автомобілі не було нікого. Під час спілкування з ОСОБА_1 та його другом, останні стверджували, що позивач не керував автомобілем, а був пасажиром даного авто. Проте, на 01:47:06 відеозапису особа, яка бувала разом з ОСОБА_2 у автомобілі, у розмові з поліцейським сказав «за що його ( ОСОБА_1 ) позбавляти якщо він просто їхав тверезий за кермом і ви вирішили до нього додовбатися».

Тому, щодо посилання позивача на те, що він не керував транспортним засобом, а перебував в якості пасажира, суд ставиться критично та розцінює зазначені вище посилання позивача як намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до переглянутого відео правопорушення вбачається, що хоча позивач і сидів на пасажирському місці, проте на місці водія в автомобілі не було нікого і з автомобіля, з місця водія, ніхто не виходив. Крім того, друг ОСОБА_1 , який був разом з ним у автомобілі, підтвердив, що за кермом їхав позивач.

Отже, наявним відеозаписом підтверджується, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля.

Позивач в оскаржуваній постанові не вказував прізвище та ініціали особи, хто саме керував транспортним засобом, заперечуючи проти висновку поліцейського про те, що сам позивач перебував за кермом. Крім того, ОСОБА_1 до вищестоящого органу поліції не звертався зі скаргою з зазначенням фактів щодо неправомірності дій та упередженості працівників поліції, які на його думку, мають значення для справи.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 КАС суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, позивач ні на місці розгляду справи працівниками поліції, ні у суді не заявляв клопотання про допит в якості свідка особи, хто, за його словами, керував транспортним засобом.

Отже, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 є доведеним, а його доводи про те, він автомобілем не керував, спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Таким чином, позивачем не було доведено своєї невинуватості у вчиненні правопорушення, в той час як відповідачем було надано вичерпні докази на користь винуватості позивача у вчиненні правопорушення.

Отже, постанова серії ЕНА № 5745747 від 18 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, винесена командиром 1 взводу 1 роти 2 БПП у м. Біла Церква у Київській області УПП Баришполь О.І. в межах своїх повноважень, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283 - 284 КУпАП, адміністративне стягнення накладено в межах санкції статті, вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення підтверджується належними доказами по справі.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи те, що відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП , позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Решта тверджень та посилань сторін судом не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п. п. 1,2,3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеними вчинення позивачем ОСОБА_1 18.09.2025 вищевказаного порушення (пунктів 2.1.а, 2.4.а ПДР України) та наявності події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, правові підстави для скасування оскаржуваної постанови серії ЕНА № 5745747 від 18.09.2025 відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст..ст. 126 ч. 1, 245, 247, 251, 283, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 8-9, 72, 77, 79, 90, 243-244, 246, 250, 268, 272, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: командир взводу 1 роти 2 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Баришполь О.І., про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 3 жовтня 2025 року.

Суддя Т. Н. Скороход