Справа № 135/676/25
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 135/676/25

Головуючий у 1-й інстанції: Волошина Т.В.

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

02 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, в якому просив про скасування постанови серії ЕНА № 4654096 від 04 травня 2025 року, винесеної старшим лейтенантом поліції Закревським О.А., якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова серії ЕНА № 4654096 від 04.05.2025 винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, є юридично недійсною та підлягає скасуванню як така, що порушує права і свободи позивача та ухвалена без належного правового обґрунтування.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 серпня 2025 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

З копії постанови серії ЕНА № 4654096 від 04.05.2025, складеної інспектором ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Закревського О.А., про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у справі про адміністративне правопорушення, передбачене за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вбачається, що «04.05.2025 20:20:09 автодорога Р 33/04.05.2025 о 19 год 30 хв на автодорозі сполученням с. Оляниця м. Ладижин неподалік АЗК ЛЮКСОІЛ водій ОСОБА_2 керував автомобілем Мерседес Бена Віто ДНЗ НОМЕР_1 та під час перевірки було встановлено, що водій немає права керувати даним видом Т.З., чим порушив п. 2.2. ПДР передача керування ТЗ особі, яка немає права керування таким ТЗ».

Позивач, вважаючи винесену постанову серії EНA №4654096 від 04.05.2025 року протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення відповідає вимогам статей 251, 252, 280 КУпАП, базується на фактичних даних, здобутих у передбачений законом спосіб, та винесена компетентним органом у межах його повноважень. Зміст правопорушення, інкримінованого позивачу, розкрито чітко, а адміністративне стягнення накладено з дотриманням передбачених законодавством вимог.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП, правомірність дій уповноваженої особи при винесенні постанови, та про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 серпня 2025 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що постанова серії ЕНА №4654096 від 04 травня 2025 року, не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в частині часу та місця вчинення адміністративного правопорушення.

У постанові про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано чи взагалі таке фіксування проводилось.

Також вказує, що описова частина діянь, яке кваліфікується як правопорушення, не узгоджується з із кваліфікацією дій зазначених в оскаржуваній постанові.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Частинами 2, 3 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що наданий поліцейським відеозапис не є належним доказом у справі, оскільки в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на відповідний технічний засіб фіксації, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з положеннями статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, вину особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема, до таких доказів віднесено й показання технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Колегією суддів встановлено, що відеозапис долучений до матеріалів справи був здійснений поліцейським із використанням портативного відеореєстратора з індивідуальним номером 796173 під час виконання службових обов`язків, а саме - при фіксації обставин події, пов`язаної з імовірним вчиненням адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто мають значення для встановлення обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги чи заперечення проти них.

Згідно з ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», працівники поліції мають право використовувати технічні засоби, що мають функції відеозапису, з метою документування правопорушень, забезпечення публічної безпеки та порядку.

У свою чергу, стаття 31 Закону України «Про Національну поліцію» прямо передбачає можливість застосування поліцейськими превентивних заходів, зокрема - перевірки документів особи, опитування, зупинення транспортних засобів, а також застосування технічних приладів і засобів, що мають функції фото- і відеофіксації.

Отже, вказаний відеозапис здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема - положень Закону України № 580-VIII, а тому в розумінні ст. 251 КУпАП є належним джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Однак, відсутність у постанові посилання на конкретний технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, дійсно є порушенням вимог частини третьої статті 283 КУпАП щодо обов`язкових реквізитів постанови. Проте, таке порушення є формальним і не впливає на допустимість відеозапису як доказу у справі, оскільки не свідчить про незаконність його отримання або про порушення процесуального порядку його фіксації.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий відеозапис є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення. Зміст відео підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених частиною другою статті 126 КУпАП.

Стосовно доводів позивача щодо неналежного зазначення у постанові місця вчинення адміністративного правопорушення, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не мають правового значення для правильного вирішення справи.

Частина третя статті 283 КУпАП визначає перелік обов`язкових реквізитів постанови у справі про адміністративне правопорушення, серед яких - місце вчинення правопорушення. Закон не встановлює вимоги обов`язкового зазначення точних координат, кілометрового знаку, номера будинку або іншої деталізованої прив`язки до географічного чи адресного орієнтира.

Зі змісту оскаржуваної постанови колегія суддів встановила, що остання містить відомості про місце вчинення правопорушення - автомобільну дорогу загального користування державного значення Р-33, розташовану між населеними пунктами с. Оляниця та м. Ладижин. Вказане місце дозволяє чітко локалізувати територію, де було зафіксовано подію, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Місце вчинення адміністративного правопорушення у постанові визначене як ділянка автодороги Р-33 між с. Оляниця та м. Ладижин, суд вважає, що така вказівка відповідає вимогам ч. 3 ст. 283 КУпАП.

Таким чином, доводи апелянта не свідчать про істотне порушення процесуального порядку складання постанови, яке могло б бути підставою для її скасування.

Стосовно доводів апелянта, щодо суперечливості у зазначенні часу вчинення адміністративного правопорушення у постанові, зокрема вказівки часу 19 год 30 хв та 20 год 20 хв, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що час 19:30 у постанові обґрунтовано відображає момент самого правопорушення, оскільки саме тоді було встановлено факт керування транспортним засобом. Водночас зазначення часу 20:20:09 відповідає вже подальшим діям поліцейських із процесуального оформлення правопорушення та не свідчить про розбіжність у фактах. Таким чином, хронологія подій узгоджується між собою, а постанова відповідає фактичним обставинам справи, та винесена без порушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що час 19 год 30 хв у постанові є обґрунтованим і відповідає дійсному моменту вчинення правопорушення, тоді як зазначення часу 20:20:09 відображає події подальшої процесуальної фіксації правопорушення. Відтак, жодних протиріч у хронології подій або неправильного застосування норм процесуального законодавства з боку працівника поліції судом не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги що описова частина діянь, яке кваліфікується як правопорушення, не узгоджується з із кваліфікацією дій зазначених в оскаржуваній постанові, колегія суддів зазначає.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, та посилання на відповідні норми закону, які передбачають відповідальність за вчинене діяння.

Як убачається з оскаржуваної постанови, інспектор поліції кваліфікував дії ОСОБА_1 як порушення п.2.2 Правил дорожнього руху України, що полягає у передачі права керування транспортним засобом особі, яка не має такого права. Водночас у резолютивній частині постанови зазначено про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, котра не має права керування.

Таким чином, описова частина постанови не узгоджується із її резолютивною частиною та не відповідає кваліфікації діяння, оскільки у постанові зафіксовані різні склади адміністративних правопорушень.

Апеляційний суд виходить із того, що згідно з ч.2 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність настає як за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування, так і за передачу керування такій особі. Отже, диспозиція норми є альтернативною.

Разом із тим, ст.283 КУпАП прямо вимагає, щоб у постанові містився опис обставин, установлених при розгляді справи, і щоб ці обставини узгоджувалися з правовою кваліфікацією дій особи. У даному випадку інспектор одночасно зазначив дві взаємовиключні форми діяння (керування та передача керування), що створює невизначеність щодо об`єктивної сторони правопорушення та порушує принцип юридичної визначеності.

Такий недолік не можна розцінити як суто технічну описку, оскільки він стосується суті обвинувачення, з яким пов`язано застосування адміністративної відповідальності. Неузгодженість опису діяння і його кваліфікації об`єктивно перешкоджає належному захисту особи, притягнутої до відповідальності.

Відтак, колегія суддів дійшла до висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею, що не відповідає описаним у постанові фактичним обставинам, є неправильним застосуванням норм матеріального права та істотним порушенням вимог ст.283 КУпАП.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, що позбавило ОСОБА_1 можливості належним чином реалізувати своє право на захист, передбачене ст.268 КУпАП та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з чим постанова інспектора поліції не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

Згідно із ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, документально підтвердженими судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги на загальну суму 1514 грн, який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 серпня 2025 року скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії EНA №4654096 від 04.05.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про притягнення до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1514 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.