Справа № 280/5543/25
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 жовтня 2025 року Справа № 280/5543/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69005 ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012, Одеська область, ) про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач 2) в якій позивач (з урахуванням уточненої позовної заяви) просить суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, такі періоди: - стаж роботи на посаді судді (з дати призначення судді на посаду по дату ухвалення рішення про звільнення) 15 років 7 місяців 28 днів; - календарний період проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців 26 днів; - половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 10 місяців 26 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 3 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити судді у відставці ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 54% суддівської винагороди, починаючи з 09 березня 2024 року з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 09 березня 2024 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання. У червні 2024 року йому стало відомо про те, що до стажу, який дає право відставку, позивачу зараховано лише період роботи на посаді судді, у зв`язку із чим щомісячне довічне грошове утримання позивачу встановлено у розмірі 50% від суддівської винагороди судді на відповідній посаді. В той час, як з урахуванням половини строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі, календарного періоду проходження строкової військової служби та стажу роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді загальний стаж позивача, що давав йому право на відставку становить 22 роки 06 місяців 28 днів. А відтак розмір його щомісячного довічного грошового утримання має становити 54%, а не 50%. Також, зазначає про те, що звертався до органів пенсійного фонду із заявою про проведення перерахунку пенсії та зміни відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання, однак листом ГУ ПФУ в Тернопільській області від 10 червня 2025 року та ГУ ПФУ в Запорізькій області від 25 червня 2025 року позивачу відмовлено у здійсненні такого зарахування та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. З огляду на вказане, позов просить задовольнити.

Ухвалою суду від 02 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам статті 160 КАС України.

03 липня 2025 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 08 липня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Також, у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області витребувано детальний розрахунок стажу позивача, а також засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1

25 липня 2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області разом із витребуваними документами на адресу суду надійшов відзив на позов, який містить заперечення проти задоволення позову та зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не вчиняло жодних протиправних дій чи бездіяльності стосовно не зарахування періодів роботи позивача до стажу судді та ніяким чином не порушило його права на пенсійне забезпечення. Також, вказує про звернення позивачем у червні 2025 року до органів пенсійного фонду із заявою про зарахування до стажу, виходячи із якого здійснюється розрахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання, спірних періодів роботи, навчання та проходження військової служби. Зазначає, що вказану заяву розглянуто відповідачем в порядку звернення громадян, оскільки форма заяви позивача не відповідала додатку 1 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України 25 січня 2008 року № 3-1. Вказує, що лист Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 25 червня 2025 року № 10733-10455/В-02/8-0800/25 містить виключно інформаційний характер. Також, вказує про відсутність правових підстав для зарахування до стажу роботи судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стажу роботи на посаді судді, календарного періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а також стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Також, у прохальній частині відзиву представником ГУ ПФУ в Запорізькій області заявлено клопотання про залучення у справі у якості співвідповідача у справі співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Ухвалою суду від 04 серпня 2025 року вищезазначене клопотання задоволено та залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у якості співвідповідача по справі.

11 серпня 2025 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на адресу суду надійшов відзив на позов, який містить заперечення проти задоволення позову з огляду на те, що вказаним органом пенсійного фонду не розглядалась заява позивача про перерахунок його грошового забезпечення від 10 червня 2025 року у зв`язку із зарахуванням спірних періодів роботи, навчання та проходження військової служби до стажу судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Також, вказує, що інша заява позивача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 09 травня 2025 року щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується під час обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вирішувалось також іншим органом пенсійного фонду, а саме, - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Оскільки права позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не порушувались, у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя № 642/0/15-24 від 05 березня 2024 року вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області (відряджений до Заліщицького районного суду Тернопільської області) у зв`язку з поданням заяви про відставку. Згідно вказано рішення загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , з урахуванням половини строку навчання (1 рік 10 місяців 26 днів), строкової служби у збройних силах (2 роки 05 днів) та стажу професійної роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді (3 роки), який дає йому право на звільнення у відставку становить 22 роки 6 місяців 20 днів.

Відповідно до розрахунку стажу судді Заліщицького районного суду Тернопільської області стаж, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання (Додаток 4 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України), стаж позивача складається з наступного: проходження строкової військової служби 2 роки 05 днів, навчання в Запорізькому державному університеті 1 рік 10 місяців 26 днів, служба в органах СБУ - 08 місяців 26 днів, доцент кафедри цивільного права, декан юридичного факультету Запорізького Державного університету 2 роки 08 місяців, начальник кафедри цивільно-правових дисциплін Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ 2 роки 03 місяці 12 днів; Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області, Заліщицький районний суд Тернопільської області - 15 років 08 місяців -01 день. Всього стаж становить 25 років 02 днів 18 днів.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 09 березня 2024 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене йому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом екстериторіальності в розмірі 50% суддівської винагороди.

09 червня 2025 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою, в якій просив зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, такі періоди: стаж роботи на посаді судді (з дати призначення судді на посаду по дату ухвалення рішення про звільнення) 15 років 7 місяців 28 днів; - календарний період проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців 26 днів; - половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 10 місяців 26 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 3 роки.

Також, вказана заява містила прохання позивача щодо здійснення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання з дати призначення у зв`язку із зарахуванням вищезазначених періодів роботи, навчання та проходження військової служби.

Вказана заява позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 10 червня 2025 року за № 3935-4114/В-02/8-1900/25 за належністю направлена до ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянуто заяву позивача в межах Закону України «Про звернення громадян» та листом від 25 червня 2025 року №10733-10450/В-02/8-0800/25 повідомлено позивача про те, що перерахунок проводиться з урахуванням вимог розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління ПФУ від 25 січня 2008 року №3-1.

Вважаючи лист Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовою у здійсненні зарахування до стажу позивача, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді та проходження строкової військової служби, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить із наступного.

Відповідно до частин 2- 5 Закону статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд враховує, що позивачу призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та він звертався до органів пенсійного фонду із заявою від 09 червня 2025 року, яка передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з метою зарахування до стажу позивача, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді та проходження строкової військової служби та відповідно перерахунку та виплати йому щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до статті 138 Закону №1402-VIII, пунктів 9, 11 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384, правління Пенсійного фонду України постановило своєю постановою від 25 січня 2008 року №3-1 затвердити Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Порядок № 3-1).

Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №3-1 заява про призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання (додаток 1) подається до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання) суддею особисто або через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.

Заява про призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання подається до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр), або вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал), або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням суддею електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Звернення через вебпортал або засобами Порталу Дія здійснюється відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року №13-1.

У разі подання заяви про призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання засобами Порталу Дія та за умови реалізації технічної можливості щодо її формування та подання, формування заяви здійснюється засобами Порталу Дія відповідно до відомостей, зазначених в додатку 1 до цього Порядку. Відомості, необхідні для формування заяви, можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з інформаційно-комунікаційними системами та публічними реєстрами органів державної влади.

Згідно з пункту 6 розділу IV Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду/довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.

Звернення судді за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання здійснюється шляхом подання до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці/довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, в тому числі через вебпортал або засобами Порталу Дія з використанням суддею електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), або надсилання поштою.

Заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання приймається органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, за наявності в судді всіх необхідних документів та оформляється відповідно до вимог розділу III цього Порядку.

Днем звернення за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду/довідки про винагороду судді Конституційного Суду України.

У разі надсилання заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання і документів для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання поштою днем звернення за перерахунком вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення цієї заяви (у разі подання заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації цієї заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія разом із сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення тексту документа та його реквізитів).

Відповідно до пункту 7 розділу I Порядку №3-1 документи про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання розглядає орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу I Порядку №3-1 орган, що приймає рішення про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, не пізніше 10 днів після винесення рішення інформує особу про перегляд щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням його розміру або про відмову в перегляді щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Отже, за результатами розгляду заяви особи територіальний орган Пенсійного фонду не пізніше 10 днів зобов`язаний прийняти рішення - акт владно-розпорядчого характеру, чого у спірних правовідносинах не встановлено.

Також, суд враховує, що з урахуванням висновків Верховного Суду викладених у постанові від 22 липня 2025 року № 580/710/24, в незалежності від форми звернення особи, навіть за умови подання звернення у формі адвокатського запиту, якщо з його змісту вбачається чітке волевиявлення на здійснення перерахунку пенсії, таке звернення має розглядатися як належне звернення за змістом, а не формою. Відмова у задоволенні такого звернення лише з формальних підстав без належної оцінки його змісту та встановлення дійсного волевиявлення особи, є проявом надмірного формалізму з боку органу державної влади, призводить до фактичного обмеження гарантованого Конституцією України права особи на соціальне забезпечення і суперечить принципам пропорційності, добросовісності та верховенства права у сфері публічно-правових відносин.

Встановлені обставини доводять, що відповідач, порушуючи порядок та спосіб дій, визначених вказаними нормами, неналежно розглянув заяву позивача від 09 червня 2025 року щодо зарахування до стажу позивача, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці спірних періодів роботи, навчання, проходження строкової військової служби в частині дотримання ним форми заяви та не з`ясував чи подано повний пакет документів доданих до неї, а також не прийняв рішення акту владно-розпорядчого характеру. На підставі аналізу отриманих документів відповідач мав винести обґрунтоване рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із вищезазначеною заявою.

Лист відповідача від 25 червня 2025 року № 10733-10450/В-02/8-0800/25 не узгоджується зі вказаним вище способом дій такого суб`єкта владних повноважень щодо обов`язку винести акт владно-управлінського характеру (рішення).

Водночас Закон України "Про звернення громадян" від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР, відповідно до якого відповідач розглянув заяву позивача, регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Отже, вказаний Закон не визначає порядку розгляду заяв осіб про призначення та перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді. Відповідач безпідставно застосував його під час розгляду заяви позивача.

Зважаючи, що відповідач не прийняв акту розпорядчого характеру щодо отриманої заяви позивача від 09 червня 2025 року щодо перерахунку та виплати йому щомісячного довічного грошового утримання судді у зв`язку із зарахуванням до стажу позивача, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці спірних періодів роботи, навчання, проходження строкової військової служби, не з`ясовував передбачених законодавством підстав для такого зарахування та перерахунку, порушення заявленого права позивача на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді допущене відповідачем саме бездіяльністю щодо прийняття рішення за результатами розгляду його заяви.

Що ж стосується вимог позивача про зарахування до його стажу, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці спірних періодів роботи, навчання, проходження строкової військової служби, то суд виходить із наступного.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Згідно з правовою позицією, яка неодноразово висловлювалась Верховним Судом (постанови від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 31.10.2019 у справі № 766/17221/16-а, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 686/10100/15-а, від 30 січня 2020 року у справі № 592/3694/17, від 23 червня 2022 року у справі № 420/1987/21, від 08 вересня 2022 року у справі № 380/10696/21), стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Крім того, у зв`язку із систематичним нехтуванням пенсійними органами стажу судді, що визначається Вищою радою правосуддя при звільненні суддів у відставку, рішенням Ради суддів України від 11 квітня 2024 року № 6 звернута увага Пенсійного фонду України на необхідність приведення діяльності органів Пенсійного фонду України у відповідність до висновків щодо застосування норм права, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, та вказано на неприпустимість перегляду органами Пенсійного фонду України стажу роботи судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, що визначений у рішенні Вищої ради правосуддя при розгляді заяви про відставку.

Рішенням Ради суддів України від 11 квітня 2024 року № 6 також наголошено, що необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого має розраховуватись та виплачуватись відповідне грошове утримання, обчислюється Вищою радою правосуддя як єдиним, конституційним органом, при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку.

Відповідно до частини 1 статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як зазначалось вище, відповідно до частини 3 статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

На підставі абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (доповнено згідно із Законом № 1798-VIII) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді застосовуються норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Щодо не зарахування періоду проходження строкової військової служби позивачем та половини строку навчання за денною формою в у Запорізькому державному університеті суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 3 статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності статті 1 згаданого Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність 01 січня 2012 року.

У відповідності до пункту 11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У свою чергу, згідно вже згаданого вище абзацу 4 пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №1402-VIII, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби.

Указані висновки узгоджуються із позицією, викладеною, зокрема, в постановах Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 498/337/17, від 20 квітня 2021 року у справі № 344/5707/19, від 30 березня 2023 року у справі № 280/2167/21, від 28 серпня 2023 року у справі № 360/6255/21, від 26 вересня 2023 року у справі № 580/1983/20.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18 підтримала позиції судів попередніх інстанцій про необхідність зарахування до стажу роботи на посаді судді також стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права.

Згідно частини 2 статті 137 Закону № 1402-VII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми у взаємозв`язку із абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про вищий антикорупційний суд» яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) професійної діяльності) вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме така позиція покладена в основу рішення Верховного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

Відповідно до положень частини першої статті 7 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній станом на дату призначення на посаду судді) на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менше як три роки.

З огляду на вказане, а також враховуючи рішення Вищої ради Правосуддя від 05 березня 2024 року № 642/0/15-24, до стажу судді позивача, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання підлягає зарахуванню 3 роки його стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

При цьому не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зарахування до стажу судді, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання стаж роботи на посаді судді, оскільки з урахуванням наявних в матеріалах справи розрахунків пенсії такий стаж уже зараховано позивачу та із нього обчислюється розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що підлягає зарахуванню до стажу, що дає право на одержання та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: календарний період проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців 26 днів; - половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 10 місяців 26 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 3 роки.

Так, стаж роботи позивача на посаді судді становить понад 22 роки, що дає позивачу право на одержання щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 54 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Таким чином, з метою відновлення порушених прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача (Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області):

- зарахувати ОСОБА_1 з 09 березня 2024 року (дати призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання) до стажу роботи судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, такі періоди: - календарний період проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців 26 днів; половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 10 місяців 26 днів; стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 3 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити судді у відставці ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 54 % суддівської винагороди, починаючи з 09 березня 2024 року (дати призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання) з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, з урахуванням положень статті 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 1937,92 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області як суб`єкта владних повноважень, яким допущено протиправну бездіяльність по відношенню до позивача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яка полягає у розгляді заяви ОСОБА_1 від 09 червня 2025 року про перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці в межах Закону України «Про звернення громадян» та оформлення такого розгляду листом від 25 червня 2025 року № 10733-10450/В-02/8-0800/25.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 з 09 березня 2024 року до стажу роботи судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, такі періоди: календарний період проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців 26 днів; половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 10 місяців 26 днів; стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 3 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити судді у відставці ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 54 % суддівської винагороди, починаючи з 09 березня 2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1937,92 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2025 року.

Суддя Д.В. Татаринов