Справа № 520/25487/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 р.Справа № 520/25487/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/25487/24

за позовом ОСОБА_1

до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , 30.06.2025 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою в порядку статті 383 КАС України, в якій він просив:

- визнати протиправними дії та рішення відповідача щодо неврахування висновку суду у справі 520/25487/24;

- ухвалити судове рішення в порядку статті 249 КАС України і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону;

- постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності відповідача;

- встановити відповідний строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 у порядку ст.383 КАС України по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 р. та задовольнити його заяву, подану в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 р. у справі №520/25487/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено в повному обсязі.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2025 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 по справі №520/25487/24 - скасовано. Ухвалено постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" на підставі заяви позивача від 26.07.2024.

Зобов`язано Комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.07.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2131 (дві тисячі сто тридцять одну) гривню 71 копійку.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача в порядку статті 383 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідачем виконано в повному обсязі, а тому обставини, викладені представником позивача у заяві становлять новий предмет спору..

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви, поданої в порядку ст.383 КАС України, з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності із приписами мотивувальної та резолютивної частин рішення суду).

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст. 383 КАС України у такій заяві зазначаються:1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Згідно до ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З системного аналізу вищезазначених норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований в тому числі і приписами статті 383 Кодексу, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду чи умисне ухилення від вчинення будь-яких дій, спрямованих на його виконання, що порушує законні права та інтереси позивача.

Застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статей 383, 249 КАС України можливе лише у разі встановлення факту протиправного невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених саме рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Колегія суддів звертає увагу, що виконання судового рішення, яким на відповідача покладено обов`язок повторно розглянути заяву та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, забезпечується шляхом подання заяви в порядку ст. 382, 383 КАС України.

У такий спосіб суд, який ухвалив рішення, здійснює судовий контроль за його виконанням. При цьому суд не вирішує спору повторно, а лише усуває перешкоди на шляху виконання вже прийнятого раніше рішення. Потреба судового контролю може бути зумовлена, зокрема, невиконанням відповідачем судового рішення, яким його зобов`язано розглянути заяву з урахуванням висновків суду; неприйняттям рішення у належній формі; іншими діями та бездіяльністю, що свідчать про ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення.

При цьому колегія суддів зауважує, що здійснюючи судовий контроль, суд не може змінювати резолютивну частину рішення, яке виконується.

Необхідність звернення до суду з новим позовом про зобов`язання суб`єкта владних повноважень ухвалити конкретне рішення на користь позивача, як виняток, може виникнути, якщо суб`єкт владних повноважень ухвалить рішення за результатами повторного розгляду, яким особі повторно буде відмовлено без врахування висновків суду або з інших підстав, яким суд не надавав оцінки раніше.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянуто заяву позивача та надані документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до абзацу 13 частини 1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Протоколом від 24 червня 2025 року № 15 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомлено позивача, що він підлягаєте призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_3 №15 від 24.06.2025 встановлено, що 24.06.2025 комісія у складі голови - Карнаух Є., членів комісії - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вирішила: відмовити гр. ОСОБА_1 , 1996 р. н. у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Листом від 24.06.2025 відповідач повідомив позивача, що встановити факт неможливості здійснення за матір`ю військовозобов`язаного іншими членами сім`ї, які зобов`язані здійснювати догляд та утримання (донькою), адже копія наданої довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 747285 від 17.03.2021 р. містить відомості про сплив строку інвалідності 01.04.2023 р. Відомостей або документів, які б підтвердили та встановили підстави неможливості направлення особи заявника на повторний огляд медико-соціальною експертною комісією задля застосування положень п.3 Постанови КМУ № 225 від 08.03.2022 р. (зі змінами) не надано та не отримано.

Колегія суддів зазначає, що із матеріалів справи та наданих документів убачається, що після надходження постанови апеляційного суду до виконання, відповідач повторно розглянув заяву позивача про надання відстрочки та надані документи, за результатами розгляду прийняв нове рішення, яким відмовив у наданні відстрочки позивачу.

Таким чином, відповідач виконав постанову апеляційного суду в установленій формі, здійснивши новий розгляд заяви позивача, як того вимагала резолютивна частина судового рішення.

Стосовно доводів представника позивача про те, що при повторному розгляді заяви висновки апеляційного суду не були враховані відповідачем, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2025 містився правовий висновок про порушення процедури первинного розгляду заяви позивача, зокрема, щодо формального підходу до оцінки обставин, викладених у заяві, та документів, що її підтверджували.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд не визнавав позивача таким, що безумовно має право на відстрочку, а лише зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 24.06.2025 на виконання постанови суду апеляційної інстанції було розглянуто заяву позивача із наданими документами, за результатами розгляду якої комісією ухвалено рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Судова колегія зазначає, що з аналізу прийнятого 24.06.2025 відповідачем рішення вбачається, що при його ухваленні висновки апеляційного суду були враховані, оскільки відповідач повторно дослідив подані заявником документи, надав їм правову оцінку та мотивував причини відмови.

Так, у листі від 24.06.2025 відповідач зазначив про неможливість встановлення факту неможливості здійснення догляду за матір`ю військовозобов`язаного іншими членами сім`ї (зокрема, донькою), оскільки копія довідки до акту огляду МСЕК № 747285 від 17.03.2021 року містить дані про завершення строку інвалідності 01.04.2023 року.

Разом з тим, відповідач зазначив про відсутність відомостей чи документів, які б підтверджували наявність об`єктивних причин для ненаправлення матері позивача на повторний огляд МСЕК, з метою застосування положень пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 225 від 08.03.2022 (у редакції зі змінами).

Суд зазначає, що відповідач реалізував надану йому законом дискрецію, провів розгляд заяви на виконання судового рішення, перевірив її зміст, оцінив документи та прийняв відповідне рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач не заперечує сам факт вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання судового рішення, натомість висловлює незгоду із прийнятим на виконання постанови суду рішенням про відмову у наданні відстрочки.

Водночас така незгода стосується не процесу виконання постанови суду апеляційної інстанції, а правомірності нового рішення відповідача, що не може бути предметом розгляду у порядку статті 383 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що рішення комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_3 №15 від 24.06.2025 не було предметом судового розгляду у справі №520/25487/24, оскільки судовим рішенням відповідача було зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.07.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з урахуванням висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині повторного розгляду заяви позивача виконано, та прийнято нове рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим, правильним є висновок суду першої інстанції, що у заяві про встановлення судового контролю, позивач фактично просить суд розглянути нові позовні вимоги, які не були предметом розгляду в адміністративній справі № 520/25487/24.

Колегія судді зауважує, що у своїй заяві заявник не навів обставин та не надав доказів, які б свідчили про протиправність рішень, дій чи бездіяльності відповідача, вчинених саме на виконання постанови суду від 02.06.2025 року у справі №520/25487/24, або порушення прав позивача, підтверджених цим рішенням суду, а у разі незгоди, на думку завника, з результатом розгляду його заяви на виконання рішення суду у справі №520/25487/24, він має право звернутися до адміністративного суду з позовом в передбаченому КАС України порядку.

Проаналізувавши доводи позивача щодо поданої заяви, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 та порушення ним прав, свобод, інтересів позивача під час виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2025 по справі №520/25487/24, а тому заява представника ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги позивача зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 по справі № 520/25487/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 02.10.2025 року