Справа № 303/1220/25
Суддя: Гутій О. В.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 303/1220/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

за участі секретаря судового засідання Зарева А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 246571 від 12.02.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 850 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позовні вимоги мотиву тим, що 12.05.2025 року заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 винесено постанову № 246571 від 12.02.2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 202 КУпАП.

Згідно оскаржуваної постанови, 12 лютого 2025 року близько 11 год. 35 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на відстані 200 метрів до населеного пункту Велика Бийгань на відстані 2500 метрів до державного кордону на напрямку 211 прикордоного знаку (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району) було затримано громадянина ОСОБА_1 , який перебував та пересувався в межах прикордонної смуги без військово-облікових документів.

В подальшому, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.202 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Позивач в позові зазначає, що 12.02.2025 року він рухався на транспортному засобі Seat Alhambra д.н.з. НОМЕР_2 в напрямку виїзду з населеного пункту Велика Бийгань. На виїзді його автомобіль було зупинено невідомим чоловіком у формі зеленого камуфляжного кольору. Особа не представилася, а лише озвучила фразу: «Державна прикордонна служба, перевірка документів». Будь яких документів, що підтверджують особу цього чоловіка, а також те, що він має відношення до Державної прикордонної служби України надано не було.

Одразу після цього він пред`явив наступні документи: студентський квиток, копію посвідчення про приписку до призовної дільниці, роздрукований електронний військово-обліковий документ з QR-кодом.

Однак, працівник Державної прикордонної служби України зазначив, що такі документи не підходять і він вимагає демонстрації застосунку «Резерв+», на що ним було відмовлено, оскільки попередньо надані останнім документи відповідають вимогам закону.

Враховуючи вищезазначені обставини, постанову вважає незаконною та такою, що не відповідає нормам КУпАП, оскільки при розгляді справи не були з`ясовані і не доведені обставини, які б свідчили про те, що в його діях є ознаки адміністративного правопорушення у зв`язку з чим така підлягає скасуванню, а справа закриттю.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою суду від 19.06.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому заперечив щодо позовних вимог. Зазначив, що позовні вимоги є бездпідставними та необгрунтованими, а відтак в задоволенні позову просить відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що вина позивача не була жодним чином підтверджена, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАп, скільки єдиним доказом вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Судом встановлено, що 12.05.2025 року заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 винесено постанову № 246571 від 12.02.2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 202 КУпАП.

Згідно із оскаржуваною постановою, 12 лютого 2025 року близько 11 год. 35 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) на відстані 200 метрів до населеного пункту Велика Бийгань на відстані 2500 метрів до державного кордону на напрямку 211 прикордонного знаку (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району) було затримано громадянина ОСОБА_1 , який перебував та пересувався в межах прикордонної смуги без військово-облікових документів.

В подальшому, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Згідно з протоколом про адміністративне затримання від 12.02.2025 року ОСОБА_1 був затриманий працівниками ДПСУ.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відтак, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відтак, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КУпАП встановлено відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду виїзду.

Згідно ст. 23 Закону України «Про державний кордон України» у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, використання повітряних суден, обліку та тримання на пристанях, причалах, базах для стоянки малих і спортивних суден і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.

Відповідно до пункту 7 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998 року, громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу. У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років також зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (у паперовій або електронній формі).

Особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами (п. 10 Положення про прикордонний режим).

Разом з тим, свої заперечення винуватості позивач по суті обґрунтовує тим, що він пред`явив представникам ДПСУ документ, що посвідчує особу та військово-обліковий документ у паперовій формі, що не заборонено законом, однак такі це проігнорували.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Зазначене рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Слід зазначити, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

Разом з тим, сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування.

Як вже зазначалось судом, оскаржувана постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо.

Згідно ч.ч. 1-3ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Як вже зазначалось судом, оскаржувана постанова винесена з тих підстав, що позивач перебував та пересувався в прикордонній смузі без військово-облікових документів.

Проте, відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що позивач не надав військово-облікових документів за описаних в оскаржуваній постанові обставин.

В оскаржуваній постанові, відповідачем не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 202 КпАП України.

Крім того, посилання представника відповідача на пояснення інспектора прикордонної служби ОСОБА_3 від 12.02.2025 року, як доказ вчинення адміністративного правопорушення, є безпідставними, зважаючи на те, що він є зацікавленою особою при розгляді цієї справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин.

Таке пояснення не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 року (справа № №524/4668/17.

Таким чином, посадовою особою ДПСУ при виявлені правопорушення, фіксації цього правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення посадова особа зобов`язана зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Покликання представника відповідача на ненадання позивачем доказів власної невинуватості, суд відхиляє як юридично неспроможне, оскільки відповідач намагається безпідставно перекласти тягар доказування з себе, суб`єкта владних повноважень, на позивача, що суперечить приписам ч. 2ст. 77 КАС України, відповідно до якої, у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач в силу покладеного на нього обов`язку не довів правомірність оскаржуваної постанови, а тому наявні підстави для скасування постанови № 246571 від 12.02.2025 року, винесеної інспектором прикордонної служби про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Так, стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок орган (посадової особи) з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначені ст. 255 цього Кодексу.

З огляду на викладене у сукупності оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

За нормою ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові (постанова Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, № рішення 73700340).

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки у судовому засіданні не доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КупАП, тому постанова № 246571 від 12 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штраф у розмірі 850, 00 гривень підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України ст.ст. 9, 17, 18, 33, 202, 247, 251, 254, 258, 268, 284, 288, 293 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову № 246571 від 12 лютого 2025 року, винесену заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 202 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з НОМЕР_3 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 (військової частини НОМЕР_1 ) користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду виготовлено 02.10.2025 року.

Головуюча О.В.Гутій