Справа № 580/926/25
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/926/25 Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ОРЛЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:

-визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснювати перерахунок та виплати ОСОБА_1 - 100% сум основного грошового забезпечення (в тому числі щомісячних додаткових грошових винагород у розмірах 100 000 грн. та 70 000 грн.) зниклого безвісті командира 1 зенітної ракетної батареї зенітно-ракетного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 - починаючи з 01.01.2025 року по дату виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 правову допомогу в сумі 10 000 грн;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі, яку визначить суд.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що згідно сповіщення сім`ї від 03.01.2025 за № 146, що надійшло із ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (командир 1 зенітної ракетної батареї зенітно ракетного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ) зник безвісти під час виконання бойового завдання 01.01.2025 в районі населеного пункту южний курської області, рф. У відповідності до Посвідчення офіцера НОМЕР_2 йому присвоєно особистий № НОМЕР_3 . ОСОБА_2 на постійній основі приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 08.01.2025 за № 7, ОСОБА_2 встановлено даний статус, а тому на даний час його пошук/розшук здійснюють правоохоронні органи, спільно із МОУ та іншими уповноваженими Державними органами, установами та організаціями. 10.01.2025 за вх. № 6/192, позивачем подано заяву до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою отримання грошового забезпечення зниклого безвісті сина, однак на даний час не надано дозвіл на вказані виплати з боку керівництва в/ч НОМЕР_1 , що і зумовило необхідність звернутись з відповідним позовом до суду.

Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що 13.01.2025 року за вхідним № 882 військовою частиною НОМЕР_1 засобами СЕДО М була одержана заява на виплату грошового забезпечення, та додаткових виплат за зниклого безвісти капітана ОСОБА_2 без електронного цифрового підпису (ЕЦП). Додатково наголосив, що за змістом статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» створення електронного документа завершується накладенням електронного підпису. Електронний підпис використовується для ідентифікації автора електронного документа. Таким чином, Рішення щодо виплат грошового забезпечення було прийнято після надходження до військової частини НОМЕР_1 оригіналу заяви з доданими до неї документами.

Від третьої особи надійшло пояснення відносно позовних вимог, в якому Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України підтримав правову позицію відповідача викладену у відзиві на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії командира Військової частини НОМЕР_1 в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо виплати їй грошового забезпечення зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати їй грошового забезпечення зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 та прийняти рішення щодо виплати грошового забезпечення зниклого військовослужбовця, з урахуванням висновків суду у вказаному рішенні.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 24.09.2025.

Розгляд апеляційної скарги 24.09.2025 не здійснювався, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відрядженні.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно сповіщення сім`ї від 03.01.2025 за № 146, що надійшло із ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що ОСОБА_2 (син позивача), ІНФОРМАЦІЯ_2 (командир 1 зенітної ракетної батареї зенітно ракетного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ) зник безвісти під час виконання бойового завдання 01.01.2025 в районі населеного пункту южний курської області, рф.

Аналогічне повідомлення надійшло із в/ч НОМЕР_1 від 02.01.2025 за вих. 1643/2/6/5/6.

У відповідності до Посвідчення офіцера НОМЕР_2 , ОСОБА_2 присвоєно особистий № НОМЕР_3 .

ОСОБА_2 приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України , захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 від 09.12.2024 року № 9250.

Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 08.01.2025 за № 7, ОСОБА_2 встановлено даний статус, а тому на даний час його пошук/розшук здійснюють правоохоронні органи, спільно із МОУ та іншими уповноваженими Державними органами, установами та організаціями.

10.01.2025 за вх. № 6/192, Позивачем подано заяву до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою отримання грошового забезпечення зниклого безвісті сина.

Не отримавши відповіді на своє звернення від командира в/ч НОМЕР_1 , позивач звернулась з відповідним позовом до суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що дії командира в/ч в частині відмови у задоволенні заяви позивача щодо виплати їй грошового забезпечення зниклого військовослужбовця є протиправними, оскільки положеннями Порядку № 884, не передбачено такої підстави для відмови у виплаті грошового забезпечення рідним зниклого військовослужбовця, як відсутність електронного цифрового підпису (ЕЦП) при поданні заяви засобами електронного зв`язку.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки:

- електронний документ без електронного підпису не може бути підставою для його обліку, він не може вважатися правовим документом;

- командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди;

- копію заяви позивача, та копію витягу з наказу «Про виплату грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди» від 29.03.2025 року № 1677 представником позивача 30.03.2025 було долучено до матеріалів справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів звертає увагу на таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовців та членів їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII (надалі Закон).

Відповідно до ст. 9 Закону, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до положень п. 11 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022, на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань

За приписами п. 6 ст. 9 Закону, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (надалі - Порядок № 884).

Згідно з п. 3 Порядку № 884, за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

У відповідності до п. 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Перелік підстав для відмови у виплаті грошового забезпечення, який визначений Порядком № 884 є вичерпним та зрозумілим.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що 13.01.2025 за вхідним № 882 Військовою частиною НОМЕР_1 засобами СЕДОМ була одержана заява на виплату грошового забезпечення, та додаткових виплат за зниклого безвісти капітана ОСОБА_2 .

Натомість, на думку апелянта, електронний документ без електронного підпису не може бути підставою для його обліку, він не може вважатися правовим документом.

Колегія суддів апеляційної інстанції критично оцінює такі доводи апелянта з огляду на те, що положеннями Порядку № 884, не передбачено такої підстави для відмови у виплаті грошового забезпечення рідним зниклого військовослужбовця, як відсутність електронного цифрового підпису (ЕЦП) при поданні заяви засобами електронного зв`язку.

У даному контексті, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що особа може бути ідентифікована не лише при наявності електронного цифрового підпису, яким був підписаний той чи інший електронний документ, але і на підставі інших документів, які дають можливість встановити особу заявника та його право на звернення (паспорт, свідоцтво про народження ОСОБА_2 ).

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії командира в/ч НОМЕР_1 в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо виплати їй грошового забезпечення зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , є протиправними, в зв`язку з чим, з метою належного способу захисту порушеного права позивача, слід зобов`язати в/ч НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо виплати грошового забезпечення зниклого військовослужбовця, з урахуванням висновків, яких дійшов суд у вказаному рішенні.

Щодо зазначення апелянтом про те, що вказана заява була розглянута та прийнято відповідне рішення, колегія суддів звертає увагу на те, що судом перевіряється законність дій/бездіяльності відповідача станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Отже, вимоги апелянта є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко