Справа № 440/10803/24
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/10803/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С.,розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі-позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі - відповідач), Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно - господарського штрафу №063884 від 27.08.2024, складену відносно ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 063884 від 27.08.2024 винесено на підставі акта перевірки №058328 від 16.07.2024, у якому зазначено відомості, що не відповідають дійсності. Також зазначено, що габаритно-ваговий контроль було проведено однією особою, в той час як частиною 2 статті 16 Порядку здійснення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) зазначено, що габаритно-ваговий контроль проводиться двома особами. Позивач також звертав увагу суду, що відповідач під час оформлення матеріалів рейдової перевірки припустився неповноти складання обов`язкових документів, оскільки у довідці ДЗ № 004531 від 16.07.2024 відсутній підпис, прізвище та ініціали оператора вагового комплексу, яким проводилося зважування транспортного засобу, а також вказана довідка не скріплена печаткою.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність з посиланням на те, що спірна постанова відповідає вимогам чинного законодавства, є правомірною та обґрунтованою. За змістом акту проведення перевірки №058328 від 16.07.2024 посадовою особою виявлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме «п. 22.5 ПДР України; перевезення вантажу на дорозі місцевого значення згідно ТТН №202487 від 16.07.2024 з порушенням габаритних норм, а саме по довжині транспортного засобу (вантажу), а саме склала 25,90 м замість нормативно допустимих 18,75 м, що перевищує норму на 38,13%, відповідальність за яке передбачена абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до товарно-транспортної накладної № 202487 від 16.07.2024 ФОП ОСОБА_1 здійснювалося перевезення вантажу комбайн CLASS LEXION 460, транспортним засобом МАN TGX18.400 НОМЕР_1 з причіпом TAD CLASSIC 30-3 д.н.з НОМЕР_2 .

16.07.2024, на підставі направлення на рейдову перевірку від 10.07.2024 № 000029, інспекторами Укртрансбезпеки був перевірений транспортний засіб марки MAN д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом TAD CLASSIC 30-3 д.н.з НОМЕР_2 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки складено акт від 16.07.2024 № 058328, у якому зафіксовано порушення п. 22.5 ПДР України; перевезення вантажу на дорозі місцевого значення згідно ТТН №202487 від 16.07.2024 з порушенням габаритних норм, а саме по довжині транспортного засобу (вантажу), а саме склала 25,90 м замість нормативно допустимих 18,75 м, що перевищує норму на 38,13% відповідальність за яке передбачена абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

За результатами проведеного габаритно-вагового контролю в ході рейдової перевірки складено акт № АГ001104 про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів, в якому зафіксовано довжину транспортного засобу: нормативно допустима 18,75 м , фактична -25,90 м.

З Актами №АГ001104 та №058328 ознайомлено позивача, що підтверджується підписами вказаної особи на примірниках актів.

Листом від 08.08.2024 вих. № 68498/36/24-24 відповідач повідомив позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що призначена до розгляду на 27.08.2024.

27.08.2024 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, начальником відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області прийнято постанову № 063884 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою на позивача накладено штраф на підставі абзацу 17 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 51000,00 грн.

Не погодившись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту врегульовані Законом України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року № 2344-III (надалі - Закон № 2344-ІІІ, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Відповідно до частини 7 статті 6 Закону № 2344-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

За змістом пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11 лютого 2015 року /далі Положення №103/, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно із пунктом 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

В силу положень частин 14 та 17 статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктами 2, 4 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (надалі - Порядок № 1567, у редакції, чинній на час спірних правовідносин), рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).

Пунктом 12 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

За змістом пункту 16 Порядку № 1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування здійснюється відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух", "Про автомобільні дороги", "Про міліцію", Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (далі - Правила дорожнього руху), Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року N 30 (далі - Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів), Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри.

За приписами статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-IIІ автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Таким чином, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначено Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Порядок № 879).

Відповідно до приписів пункту 2 Порядку №879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу; дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов; стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю (далі - стаціонарний пункт) - позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїзної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів, загальна маса та/або габарити яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнанням, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобів; пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціалізований транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Як встановлено судом, 16.07.2024 о 20 год. 20 хв., на а/д М-05 (452 км+811 км) Одеса-Київ, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки МАN TGX 26.440 НОМЕР_1 з причіпом TAD CLASSIC 30-3 д.н.з НОМЕР_2 , що належить на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та СТР № 726184 ОСОБА_1 , за результатами цієї рейдової перевірки складено акт №058328 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 16.07.2024, акт №АГ001104 про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів від 16.07.2024, довідку №ДЗ004531 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 16.07.2024.

Як слідує зі змісту з описаних документів фактична довжина транспортного засобу виміряна як 25,90 м за допомогою вимірювального пристрою - повіреної рулетки вимірювальної з фібергласовою стрічкою S-Line 30m, зав. № Р/022, на підтвердження чого відповідачем надано до суду копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П/892/Щ, чинного до 07.08.2024.

Під час рейдової перевірки водій позивач мав при собі та пред`явив до рейдової перевірки дозвіл №2024-33 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданий Департаментом патрульної поліції Національної поліції України 19.06.2024, із строком дії з 19.06.2024 по 18.07.2024, яке містить, зокрема, такі відомості:

1. Інформація про транспортні засоби: МАN TGX 26.440 НОМЕР_1 , причіп TAD ВІ5283ХF,

2. Вантаж: техніка.

3. За маршрутом, зокрема виїзд на М05-М05-виїзд на Р18;

4. Кількість рейсів-3.

5. Особливі умови: Під час руху дотримуватись тимчасових обмежень

6. Параметри транспортних засобів:

6.1. Довжина, метрів - 24.00

6.2. Ширина, метрів 3,49

6.3. Висота, метрів - 4.49

6.4. Загальна вага автопоїзда з вантажем, тонн - 40.00

6.5. Навантаження на найбільш навантажену вісь, тонн - 11.00

6.6. Виступ вантажу за задній габарит транспортного засобу, тонн - 4.00

7. Транспортний засіб, виділений для супроводження: без супроводження.

8. Найменування, адреса, номер телефону перевізника: ПП ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

8.1 Прізвище відповідальної за переведення особи: ОСОБА_1 ..

Тобто за результатом вимірювання визначено перевищення параметру довжини, що вказаний у дозволі, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданому компетентними уповноваженими органами (24,00 м) лише 1 м 90 см, що складає 7,92% від дозволеного параметру 24 м, а не на понад 30 %, як стверджують відповідачі.

Суд критично оцінює доводи відповідачів про дефектність дозволу №2024-33 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданий Департаментом патрульної поліції Національної поліції України 19.06.2024, із строком дії з 19.06.2024 по 18.07.2024, оскільки цей дозвіл відповідає формі, що є додатком до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30, виданий повноважною особою Департаментом патрульної поліції Національної поліції України, був чинним на час проведення рейдової перевірки 16 липня 2024 року о 20 год. 20 хв. та містить всі необхідні відомості, передбачені законодавством. Суд зазначає, що комбайн, перевезення якого здійснювалося позивачем 16 липня 2024 року о 20 год. 20 хв. ночі, є машиною, що призначена для підвищення продуктивності праці в сільському господарстві, а отже є різновидом сільгосптехніки, що вказана як вантаж у пред`явленому до рейдової перевірки дозволі.

Згідно з абзацом 17 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 у редакції від 28.06.2024, чинній на момент перевірки, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, відповідальність за абзацом 17 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» настає саме у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні неподільного вантажу за відсутності відповідного дозволу.

Також суд зазначає, що помилка у зазначенні довжини транспортного засобу у дозволі №2024-33 НГ не доводить його недійсність, адже інші відомості, зокрема номерний знак транспортного засобу, його маршрут співпадають.

Крім того, суд зазначає, що відповідальність за абзацом 17 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» настає у разі перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без відповідного дозволу, який був наявний у позивача, а не за невідповідність зазначених у дозволі параметрів транспортного засобу.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норм права, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №063884 від 27.08.2024 прийнята відповідачем не на підставі, не у спосіб, що визначені законодавством України, та необґрунтовано, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, позов ОСОБА_1 належить задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Отже, враховуючи задоволення позовних вимог, на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (проспект Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ), Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Європейська, 155, м. Полтава, Полтавська область, 36000) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №063884 від 27.08.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко