Справа № 320/41462/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ітум» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Ітум» з позовною заявою до Київської митниці, в якій просило визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості від 08.09.2023 № UA100380/2023/000247/2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ітум» зазначило, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару за ціною контракту, відповідають вимогам ст. 53 Митного Кодексу України, є належними та допустимими та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей та їх дані піддаються обчисленню, що свідчить про неправомірність висновків митного органу про наявність будь-яких розбіжностей, а визначення митним органом митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за другорядним методом (резервним) здійснено з порушенням вимог митного законодавства. Наголошує, що не беручи до уваги інформацію, яка зазначена у поданих документах, митниця зробила хибний висновок, що декларантом не подані документи, які потрібні для визначення митної вартості товару, тому Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість товару. Вказує, що рішення які оскаржуються не містять жодних пояснень, щодо зроблених контролюючим органом коригувань на обсяги партій ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, тощо.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці про коригування митної вартості від 08.09.2023 №UA100380/2023/000247/2.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Київська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Ітум» в повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 01.10.2025.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Київської митниці не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІТУМ» зареєстрований як юридична особа 21.08.201. Основний вид господарювання товариства згідно з КВЕД: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Під час здійснення зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «ІТУМ» уклало зі VITACER CERAMIC AS S.L. (CAMINO VIEJO VILA-REAL ONDA №30,1240 VILA-REAL CASTELLON, Іспанія) контракт № 20623 від 20.06.2023.

08.09.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю «ІТУМ» (далі також Отримувач) через митного брокера ФОП ОСОБА_1 (далі - також Декларант) до Київської митниці було подано електронну митну декларацію (далі також МД), якій присвоєно №23UA25U1, якою заявлена до митного оформлення в режимі імпорт плитка для покриття підлоги або стін, керамічна, з коефіцієнтом поглинання води не більше 0,5 мас.%: Р.Е. S&G HAYDEN STONE 60X60 RECT. 1А VITACER (EURO 4 PZY 36 CJ), код продукту VPR202, кількість 22,6576 м2; та Р.Е. S&G HAYDEN STONE 60X60 RECT. 1А VITACER (EURO 4 PZY 36 CJ), код продукту VPR202, кількість 305,8776 м2, виробник VITACER CERAMICAS S.L.; торговельна марка VITACER; країна виробництва EU.

Разом з митними деклараціями на підтвердження митної вартості товару декларантом були подані наступні документи:

зовнішньоекономічний контракт № 20623 від 20.06.2023;

рахунок-фактура (інвойс) №WFE 23.003.891 від 31.08.2023;

рахунок-проформу №WPE 23.004.672 від 20.06.2023;

платіжна інструкція в іноземній валюті №226JBKLN6 від 30.06.2023;

договір транспортного експедирування №19072023/1 від 19.07.2023;

договір про надання транспортних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом №3008/23 від 30.08.2023;

рахунок на оплату за перевезення №7694 від 04.09.2023.

довідку про транспортні витрати №04092023-3 від 04.09.2023

заявку на перевезення №9985 від 30.08.20023.

Контролюючий орган повідомив про необхідність подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст. 53 МК України, а саме:

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення);

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни відправлення;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На вимогу декларантом надіслано відповідь на вимоги:

митну декларацію країни відправника №23ES07B8 від 01.09.2023;

прейскурант (прайс-лист) б/н від 01.062023;

рахунок на оплату №417 від 20.06.2023 за продаж товару на території України;

платіжне доручення № від 29.06.2023 на підтвердження отримання оплати продажу товару на території України;

платіжне доручення (SWIFT) від 30.06.2023.

Згідно з вказаними рішеннями, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В рамках реалізації положень статей 52, 53, 54, 55, 58, 335 МК України, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин:- подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; - надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне:

1) У графі 4 CMR від 31.08.2023 зазначено місце завантаження Nules a відповідно до умов контракту від 20.06.2023 Nє 20623 умови поставки EXW VILA-REAL;

2) Відповідно до заявки на перевезення від 10.07.2023 №9985 вартість перевезення складає 4200 євро (Становить за курсом НБУ від 08.09.2023 164416,14 грн.), а в наданому рахунку на оплату транспортних послуг від 04.09.2023 №7694 зазначено вартість 166412,83 грн.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України, Київська митниця не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 26 (ст. 60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МК України). Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД від 06.07.2023 №23UA10U8 товар №2 вартість згідно джерела інформації - 0,68 дол. США/кг. (даного виду товару).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач надав наявні у нього документи, що визначені ч. 2 ст. 53 МК України.

Як зазначив суд першої інстанції, запити (повідомлення) митного органу за результатами обробки електронного документа (митної декларації) містять лише загальний перелік документів передбачених ст. 53 Митного кодексу України. Дані запити не конкретизують які саме документи слід додати декларанту, окремо суд звертав увагу на зазначені у спірних рішеннях розбіжності у зв`язку з якими митний орган не визнано заявлену стороною позивача митну вартість.

Щодо доводів відповідача про те, що у графі 4 CMR від 31.08.2023 зазначено місце завантаження Nules a відповідно до умов контракту від 20.06.2023 Nє 20623 умови поставки EXW VILA-REAL, суд зазначив наступне.

Твердження митниці взагалі не відповідає дійсності, адже жодним пунктом Контракту не передбачені умови поставки «EXW VILA-REAL».

По-друге, умови поставки EXW (франко-завод) передбачають, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці Саме тому в МД вказані умови поставки EXW VILA-REAL, де VILA-REAL (місто Віла-Реал, Іспанія) - це місцезнаходження продавця. Безпосереднє ж місце завантаження даної партії Товару (склад продавця де зберігається такий товар на дату завантаження) знаходилось в населеному пункті Нулес (Кастельйон, Іспанія), що розташований в безпосередній близькості до адреси продавця - менше 10 км.

По-третє, дані обставини ніяким чином не впливають на митну вартість Товарів, а саме складову вартості витрати на перевезення. Вартість перевезення Товару погоджена з перевізником в заявці на перевезення в подальшому підтверджена рахунком на оплату за перевезення та довідкою про вартість перевезення з урахуванням умов поставки та місця завантаження.

Митним органом в Повідомленні не вказано яким чином дані обставини впливають на правильність визначення митної вартості та чому митний орган вважає, що рівень митної вартості є заниженим. Як зазначено вище саме на митний орган покладено обов`язок довести, що митну вартість визначено неправильно.

Щодо доводів відповідача про те, що відповідно до заявки на перевезення від 10.07.2023 №9985 вартість перевезення складає 4200 євро (Становить за курсом НБУ від 08.09.2023 164416,14 грн.), а в наданому рахунку на оплату транспортних послуг від 04.09.2023 №7694 зазначено вартість 166412,83 грн, суд першої інстанції зазначив, що в повідомленні митний орган вказує: « 2) Відповідно до заявки на перевезення від 10.07.2023 №9985 вартість перевезення складає 4200 євро (Становить за курсом НБУ від 08.09.2023 164416,14 грн.), а в наданому рахунку на оплату транспортних послуг від 04.09.2023 №7694 зазначено вартість 166412,83 грн.».

Дані обставини також не свідчать про наявність розбіжностей в документах стосовно вартості перевезення вантажу, в заявці на перевезення № 9985 дійсно вказана вартість перевезення товару 4200 євро. Разом з тим, дана заявка на перевезення передбачає, що узгоджена вартість перевезення становить 4200 євро 6 гривні по курсу НБУ на дату виставлення рахунку.Курс євро на дату виставлення рахунку 04.09.2023 року становив 39.6221 грн, відповідно вартість перевезення погоджена в заявці становить 166412,83 грн., що повністю відповідає сумі зазначеній в рахунку на оплату.

Як зазначив суд першої інстанції, дане твердження митного органу про наявність розбіжностей відносно вартості перевезення товару є абсолютно надуманим та не відповідає документам, які надані до митного оформлення.

Крім того позивачем до митного оформлення на підтвердження витрат на транспортування також була подана довідка про транспортні витрати № 04092023-3 від 04.09.2023.

Згідно даної довідки вартість перевезення Товару від місця завантаження до митного кордону України становить 40 500 грн.(частина вартості, яка враховується оплату від 04.09.2023 № 7694.

В даному рахунку на оплату окремими рядками визначено вартість перевезення різних партій товарів від різних відправників. Вартість перевезення даної партії становить 40 500 грн. до кордону України та 7 725 грн. від кордону України до місця розвантаження.

Про можливість застосування довідки про транспортні витрати як доказу розміру витрат на перевезення зазначено в п. 211 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, що затверджена Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 13.03.2017.

Суд першої інстанції зазначив, що за таких умов довідка є достатнім документом для підтвердження витрат на перевезення, а неподання декларантом транспортних (перевізних) документів може бути підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому разі, коли митний орган доведе, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість товарів.

На думку суду, відповідачем безпідставно завищено митну вартість задекларованого позивачем товару, оскільки надані позивачем документи на підтвердження заявленої ним митної вартості задекларованого товару за ціною контракту, є належними, стосуються контракту, дають можливість ідентифікувати задекларований товар, визначити його характеристики та властивості, і на підставі цих документів, які не містять неточностей та розбіжностей, можливо визначити митну вартість задекларованого товару за ціною контракту.

За таких умов суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів від 08.09.2023 № UA100380/2023/000247/2 є необґрунтованим, а тому протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки:

- ні Наказ № 599, ні Закон України від 01.07.2004 № 1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» не містить серед переліку документів, якими підтверджуються витрати на транспортування, такого документу, як довідка про транспортні витрати.

- відповідно до заявки на перевезення від 10.07.2023 № 9985 вартість перевезення складає 4200 євро (становить за курсом НБУ від 08.09.2023 164416, 14 грн.), а в наданому рахунку на оплату транспортних послуг від 04.09.2023 № 7694 зазначено вартість 166412, 83 грн.

- заявлену декларантом митну вартість за ціною договору щодо товарів, які імпортуються підтвердити неможливо, адже в наданому рахунку на оплату від 20.06.2023 № 417 та платіжній інструкції від 29.06.2023 № зазначені зовсім різні суми до сплати за товар. Так, в рахунку на оплату від 20.06.2023 № 417 зазначено ціну 1 377 541, 20 грн., а в платіжній інструкції від 29.06.2023 № - 1356086, 10 грн., хоча, при цьому в призначенні платежу в платіжній інструкції від 29.06.2023 № вказано «оплата за товари за рах № 417 від 20.06.2023». Таким чином, не можна однозначно ідентифікувати надані платіжні документи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митним кодексом України від 13.03.2012 № 4495-VІ (далі - МК України), встановлено порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

За правилами статті 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У відповідності до статей 49, 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

У силу вимог частини другої статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У відповідності до частин першої, другої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьої статті 53 МК України, передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною п`ятою статті 54 МК України, закріплено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відтак, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом.

У той же час, у частині п`ятій статті 53 МК України, встановлено заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості, відповідач виходив з того, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару згідно частини третьої статті 53 МК України.

Так, статтею 57 МК України, встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України, передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При цьому, вказаний метод не підлягає застосуванню, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Щодо доводу апелянта про те, що ні Наказ № 599, ні Закон України від 01.07.2004 № 1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність» не містить серед переліку документів, якими підтверджуються витрати на транспортування, такого документу, як довідка про транспортні витрати, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

У постанові Верховного Суду у справі від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, Верховний Суд дійшов наступного висновку, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Таким чином, довідка є достатнім документом для підтвердження витрат на перевезення, а неподання декларантом транспортних (перевізних) документів може бути підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому разі, коли митний орган доведе, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість товарів.

Отже, позивачем повністю підтверджено витрати на транспортування, а вимога митниці, щодо надання додаткових документів про витрати на транспортування є безпідставною.

Стосовно доводу апелянта про те, що відповідно до заявки на перевезення від 10.07.2023 № 9985 вартість перевезення складає 4200 євро (становить за курсом НБУ від 08.09.2023 164416, 14 грн.), а в наданому рахунку на оплату транспортних послуг від 04.09.2023 № 7694 зазначено вартість 166412, 83 грн., колегі суддів звертає увагу, що дані обставини також не свідчать про наявність розбіжностей в документах стосовно вартості перевезення вантажу у зв`язку з наступним.

Так, в заявці на перевезення № 9985, дійсно, вказана вартість перевезення товару 4200 євро. Разом з тим, дана заявка на перевезення передбачає, що узгоджена вартість перевезення становить 4200 євро 6 гривні по курсу НБУ на дату виставлення рахунку.

Курс євро на дату виставлення рахунку 04.09.2023 року становив 39.6221 грн, відповідно вартість перевезення погоджена в заявці становить 166412,83 грн., що повністю відповідає сумі зазначеній в рахунку на оплату.

Отже, дане твердження митного органу про наявність розбіжностей відносно вартості перевезення товару є необґрунтованим та не відповідає документам, які надані до митного оформлення.

Щодо доводу апелянта про те, що заявлену декларантом митну вартість за ціною договору щодо товарів, які імпортуються підтвердити неможливо, адже в наданому рахунку на оплату від 20.06.2023 № 417 та платіжній інструкції від 29.06.2023 № зазначені зовсім різні суми до сплати за товар, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з п. 2 ч. 3 ст.64 МК України, митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей. Відповідачем, однак, обрано вищу митну вартість, ніж мінімальну, що зазначена на сайті Держмитслужби в аналітичних розрізах митної вартості, при цьому, що в базах даних митниці існували відомості про оформлення такого ж товару за нижчою вартістю.

Таким чином, відповідачем безпідставно завищено митну вартість задекларованого позивачем товару, оскільки надані позивачем документи на підтвердження заявленої ним митної вартості задекларованого товару за ціною контракту, є належними, стосуються контракту, дають можливість ідентифікувати задекларований товар, визначити його характеристики та властивості, і на підставі цих документів, які не містять неточностей та розбіжностей, можливо визначити митну вартість задекларованого товару за ціною контракту.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що саме контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Відтак, вказані доводи митного органу є безпідставними.

Ураховуючи викладені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Київська митниця протиправно відмовила позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товарів за основним методом, визначивши митну вартість за резервним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Установивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Колегія суддів критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, які не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

Інших розбіжностей у поданих до митного оформлення документах у спірних рішеннях про коригування митної вартості не зазначено.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач подав митному органу усі документи, що необхідні для визначення митної вартості та її підтверджують, у наданих декларантом документах суд не виявив розбіжності, документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що позивачем під час митного оформлення та на вимогу відповідача надано усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та наявність підстав для скасування рішення Київської митниці від 08.09.2023 № UA100380/2023/000247/2 про коригування митної вартості товарів, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 244, 311, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко