Справа № 320/18386/25
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Риженка Олега Вікторовича в інтересах держави на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом керівника заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Риженка Олега Вікторовича в інтересах держави до Державної служби геології та надр України за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Перша Українська газонафтова компанія» та ТОВ «Надрагазвидобування», про визнання протиправними та скасування наказів, спеціального дозволу, -

В С Т А Н О В И В :

Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Риженка Олега Вікторовича в інтересах держави звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби геології та надр України за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Перша Українська газонафтова компанія» та ТОВ «Надрагазвидобування», в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології і надр України від 14.03.2016 №82 в частині надання ТОВ «Перша Українська газонафтова компанія» спеціального дозволу на користування надрами - видобування газу природнього, конденсату Шевської площі Дніпропетровська область;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології і надр України від 29.02.2024 №92 у частині внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами щодо власника спеціального дозволу на користування надрами від 12.04.2016 №6114 з ТОВ «Надрагазвидобування» () на ТОВ «Перша Українська газонафтова компанія» ();

- визнати протиправним та скасувати спеціальний дозвіл на користування надрами від 12.04.2016 №6114, виданий ТОВ «Надрагазвидобування» (), вид користування - видобування корисних, назва родовища - площа - Шевська, зі змінами про власника на ТОВ «Перша Українська газонафтова компанія».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано подати обґрунтування права на звернення до суду із даним позовом та обґрунтовану заяву (клопотання) щодо визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду, про поновлення такого строку звернення із належними доказами поважності причин його пропуску або ж надати докази, які свідчить про дотримання строку звернення до суду.

У подальшому, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року позовну заяву - повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати ухвалу та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підставою звернення до суду у вказаному випадку є виявлення прокурором фактів порушення п. п. 1 п. 8 Порядку № 615 при затвердженні ДКЗ протоколу від 25.12.2015 № 3507 та наданні Держгеонадра спеціального дозволу на користування надрами від 12.04.2016 № 6114 без аукціону, оскільки ТОВ «Надрагазвидобування» не було надрокористувачем щодо Шевської площі нафтогазоносних надр, та відповідно не мала права на звернення до ДКЗ з матеріалами геолого-економічного обґрунтування, на підставі яких складено протокол від 25.12.2015 № 3507.

На думку скаржника, не зважаючи на те, що обставини, які є підставами для реалізації прокурором повноважень із звернення до суду з позовом, хоч існували з 2016 року, однак стали відомі прокурору значно пізніше, зокрема Держгеонадра на запити органів прокуратури надало інформацію і документи листами № 5257/03-4/2-24 від 20.08.2024 та № 6498/03-4/2-24 від 11.10.2024, а саме: протокол Державної комісії України по запасах корисних копалин № 3507 від 25.12.2015, лист ТОВ «Надрагазвидобування» щодо проведення державної реєстрації робіт та досліджень з геологічного вивчення надр», заяву ТОВ «Надрагазвидобування» на отримання спецдозволу з переліком наданих документів, накази Держгеонадр, спецдозволи зі змінами, лише після отримання та аналізу яких, стало можливим встановити наявність підстав для представництва інтересів держави прокурором.

Враховуючи, що саме з 20.08.2024 у прокурора виникли документально підтверджені, а не засновані на припущеннях, підстави для звернення до суду, які остаточно підтверджені після отримання відповіді з Держгеонадр України № 6498/03-4/2-24 від 11.10.2024.

У відзиві на апеляційну скаргу Державною службою геологією та надр України зазначено про те, що вказана позивачем підстава для поновлення строку звернення до суду не може бути визнана поважною, оскільки пройшов досить значний час з моменту винесення оскарженого дозволу (9 років). Оскільки, на думку відповідача, позивач щонайменше в 2016 році мав би бути обізнаний з існуванням оскаржуваного протоколу та спеціального дозволу на користування надрами, тому звернення до суду з даним позовом здійснено поза межами строків, встановлених КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Надрагазвидобування» звернуто увагу на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

На думку третьої особи, оскільки спеціальний дозвіл на користування надрами надано ТОВ «Надрагазовидобування» 12.04.2016, а доступ до реєстру спеціальних дозволів на користування надрами був відкритий до початку повномасштабного вторгнення росії в Україну, тому позивач у своєму прагненні стати на захист інтересів держави мав доступ до інформації щодо підстав надання спеціального дозволу на користування надрами починаючи з 2016 року, втім вказаним правом не скористався, що свідчить про законність оскаржуваної ухвали.

У відповіді на відзив Дніпропетровською обласною прокуратурою зазначено, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності передачі у користування надр як виключної власності Українського народу, яке проведене з порушенням вимог чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Перша Українська газонафтова компанія» вказано, що навіть об`єктивні та непереборні обставини, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не можуть розцінюватись як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку, так як позивачем не надано обґрунтування поважності пропуску строку на оскарження наказів ДГС України та спеціального дозволу на користування надрами.

Згідно частини другої ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано десятиденний строк на усунення недоліків.

У свою чергу, від позивача на виконання вимог ухвали суду від 17 квітня 2025 року позивачем подано заяви щодо обґрунтування права на звернення прокурора до суду, як самостійного позивача та щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, поновлення строку.

У подальшому, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки пояснення та доводи в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, наведені позивачем у заяві про поновлення процесуального строку не містять переконливих доводів поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, а також не містять обґрунтування поважності пропуску строку на оскарження рішень та спеціального дозволу на користування надрами, крім того, не надано доказів, які підтверджують існування об`єктивних обставин, які перешкоджали позивачу звернутись до Держгеонадр спеціального дозволу на користування надрами, тому наявні підстави для повернення позовної заяви.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 КАС України).

У силу вимог пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

У частині п`ятій статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вимоги, які застосовуються до позовної заяви.

За правилами частини першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, у силу вимог частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 122 КАС України).

Частиною третьої цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У відповідності до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

При цьому, за правилами пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що приписами чинного законодавства визначено тримісячний строк звернення до суду для суб`єктів владних повноважень, у разі недотримання якого, вказане є підставою для повернення такого позову.

У свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання строків на подання позовної заяви є однією з умов дисциплінування учасників судового процесу. У випадку ж пропуску строку, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Згідно правової позиції Верховного Суду у постановах від 26.06.2018 у справі №473/653/17, від 18.01.2019 року в справі № 576/1434/17, при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд повинен звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Визначені процесуальним законом строки, про які зазначено вище, це той орієнтовний період часу, протягом якого позивач мав би проявити інтерес стосовно свого позову, якщо він дійсно зацікавлений у тому, щоб провадження у справі було відкрито, а його спір вирішено. Строк звернення до суду для такої категорії спорів доволі стислий - три місяці, і якщо зважити на характер спірних правовідносин, встановлений строк з одного боку має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він справді зацікавлений у відновленні своїх порушених прав, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист, з іншого боку - є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби.

Підсумовуючи зазначене, реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

З матеріалів справи вбчається, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано десятиденний строк на усунення недоліків шляхом подання обґрунтування права на звернення до суду із даним позовом та обґрунтовану заяву (клопотання) щодо визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду, про поновлення такого строку звернення із належними доказами поважності причин його пропуску або ж надати докази, які свідчить про дотримання строку звернення до суду.

Слід зазначити, що питання звернення прокурора до суду із даним позовом не є спірним з огляду на доведеність позивачем з урахуванням статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», звернення до суду з позовом в інтересах держави як самостійним позивачем, який здійснює представництво інтересів держави у зв`язку з відсутністю уповноваженого органу.

У свою чергу, предметом даного позову є наказ Державної служби геології і надр України від 14.03.2016 №82, наказ від 29.02.2024 №92 та спеціальний дозвіл на користування надрами від 12.04.2016 №6114, виданий ТОВ «Надрагазовидобування».

При цьому, прокурор наголошує на тому, що незаконність оскаржуваних рішень встановлено лише 20.08.2024 та 17.10.2024 з моменту отримання відповіді з Держгеонадр України № 6498/03-4/2-24 від 11.10.2024.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Так, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19, зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Крім того, у постанові від 13.02.2019 у справі №826/13768/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадках звернення до суду суб`єкта владних повноважень (прокурора) відлік строку для звернення до суду цей Кодекс пов`язує з виникненням підстав, що надають йому право на таке звернення. Водночас строки покликані забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів визначеності, і сторонам слід очікувати, що ці норми будуть застосовані.

Враховуючи викладене вище, початок перебігу строку, встановленого для подання до суду позову стосується всіх суб`єктів, які мають намір та право оскаржувати рішення суду, та не пов`язується із відповідними функціями та компетенцією суб`єкта, адже інше призводить до можливості держави через такі дії практично необмежено у часі реалізувати право на звернення до суду за власним волевиявленням.

У даному випадку, посилання скаржника на те, що підстави для звернення з даним позовом до суду виникли лише після отримання та вивчення у 2024 році інформації та матеріалів з Держгеонадр, колегія суддів оцінює критично, враховуючи, що отримання прокурором всіх належних документів, які стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень не може вважатися поважною підставою щодо поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, оскільки вказане не припиняє (не перериває) строків, встановлених законодавцем щодо звернення із позовом до суду, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і цй термін не пов`язуються з початком перебігу строку звернення до суду у випадку, коли законом встановлений строк для вчинення особою активних дій.

Колегія суддів наголошує на тому, що частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що у разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина або представництва інтересів держави у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом.

У той же час, матеріали справи не містить жодних доказів та обгрунтувань, які б вказували на наявність обставин об`єктивного і непереборного характеру про неможливість прокурора отримати відомості, на підставі яких мало б бути подано позовну заяву раніше, у визначені законом терміни.

Крім того, прокурором не надано доказів, які б свідчили про неможливість з 2016 року вивчати стан дотримання законів у сфері надрокористування та виявляти факти порушення вимог природоохоронного законодавства при видачі ТОВ «Перша Українська газонафтова компанія» спеціального дозволу.

Слід зауважити, що спірні накази були видані та опубліковані на офіційному веб-сайті Державної служби геології і надр України, в той час як позивач мав змогу ознайомитись зі спірним дозволом після його надання, адже доступ до реєстру спеціальних дозволів на користування надрами був відкритий до початку повномасштабного вторгнення рф в Україну.

При цьому, рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19.03.2021, яке введено в дію Указом Президента України від 25.03.2021 № 122/2021, є обов`язковими до виконання, повноваження та функції прокуратури, тому прокурор мав повноваження та обов`язок на перевірку дотримання Держгеонадра законодавства під видання спірного дозволу щонайменше з березня 2021 року, але вказані дії прокурором розпочаті лише у 2024 році.

На думку колегії суддів, у разі пропуску строку звернення до суду на строк понад вісім років з моменту прийняття оскаржуваних рішень, поважність причин такого пропуску повинні бути на стільки важливими, ґрунтовними та вагомими, що поновлення таких строків, повинно переважати над ставленням під сумнів багаторічних суспільних відносини, що склалися за ці роки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.09.2023 у справі №380/8650/22.

При цьому, у разі розгляду питань порушень інтересів держави строк на звернення до суду має обчислюватись саме з моменту коли порушення інтересів держави відбулось, а не з моменту коли це стало відомо прокурору, або окремій посадовій особі. Обчислення строку звернення до суду не може ставитись в залежність від моменту дізнання представником державного апарату про певні обставини, в іншому випадку інститут обмеження строку звернення до суду буде нівельований.

Оскільки прокурор мав доступ до інформації щодо підстав надання спеціального дозволу на користування надрами ще у 2016 році, а враховуючи рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19.03.2021, тому з березня 2021 року не був позбавлений можливості подавати запити до Держгеонадра, а не через сім років після отримання ТОВ «Перша Українська газонафтова компанія» спеціального дозволу на користування надрами.

Разом з тим, позовну заяву позивачем до суду надано лише 29.10.2024 та зареєстровано судом першої інстанції 14.04.2025.

У даному випадку, держава має забезпечувати відповідний моніторинг, контроль за дотриманням своїх інтересів постійно і має для цього широкий (майже безмежний) обсяг механізмів.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання позовної заяви, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Також, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури Риженка Олега Вікторовича в інтересах держави - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко