Справа № 500/3810/25
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 рокуСправа № 500/3810/25 пров. № А/857/35084/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2025 року (суддя Чепенюк О.В., м. Тернопіль, повний текст складено 1 серпня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі Управління, ГУПФ відповідно), в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Батрин Мирослави,

скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП від 02.04.2025 №76624592 (далі Постанова),

роз`яснити державному виконавцю як виконати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 червня 2024 року у справі №500/1084/24 (далі Рішення суду).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що Рішення суду в повному обсязі не виконано, пенсійним органом для перерахунку її пенсії взяті недостовірні відомості про середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018-2020 роки у розмірі 4635,61 грн, бо середня зарплата за 2018-2020 роки за інформацією наданою на її запит Державної служби статистики України (далі Держстат; лист від 30.12.2024 №22-2-22/941Пі-24) складає 10322,56 грн, середня зарплата в Україні у 2018-2020 роках, з якої сплачено страхові внески, становить 9118,81 грн. Зазначає, що державний виконавець це не врахував, до виконання судового рішення підійшов формально та безпідставно виніс Постанову якою закінчив виконавче провадження.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та третя особа у додаткових поясненнях заперечують вимоги такої, вважають судове рішення законним та обґрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до частини другої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до частини третьої статі 268 КАС, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача та третьої особи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не збільшення розміру пенсії стягувача після Рішення суду, не свідчить про невиконання рішення суду територіальним органом Пенсійного фонду України.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що з 17.11.2012 позивач перебувала на обліку в ГУПФ та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За заявою позивача, 19.11.2021 її було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». ГУПФ взяло за основу для нарахування пенсії за віком середній заробіток за 2014-2016 роки.

Рішенням суду, зокрема, зобов`язано ГУПФ здійснити з 27.08.2023 перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2018-2020 роки.

15.11.2024 Тернопільським окружним адміністративним судом 15.11.2024 видано виконавчий лист у справі №500/1091/25 (далі Виконавчий лист).

22.11.2024 на підставі заяви стягувача державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління (далі Відділ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №76624692 з виконання Виконавчого листа та встановлено боржнику строк виконання Рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом від 10.12.2024 № 1900-0902-5/59700 ГУПФ повідомило Відділ про виконання Рішення суду та нарахування заборгованості у розмірі 43160 грн, яка була виплачена стягувачу у жовтні 2024 року. Надалі 19.12.2024 ГУПФ надало уточнену відповідь, в якій повідомлялося про виконання рішення суду та відсутність заборгованості перед ОСОБА_1 .

Вимогою державного виконавця від 07.01.2025 №15/03.1-23 зобов`язано в термін до 10.01.2025 повідомити Відділ про повне чи часткове виконання рішення суду з наданням підтверджуючих документів та повідомити чи відповідає дійсності інформація зазначена у листі ГУПФ від 10.12.2024 № 1900-0902-5/59700.

08.01.2025 боржник листом повідомив державного виконавця, що 19.12.2024 було відправлено через СЕВ ОВВ документ від 19.12.2024 №1900-0802-5/61498 (на заміну документа від 10.12.2024 №1900-0802-5/59700, у якому було помилково зазначено про те, що ГУПФ нарахувало та виплатило ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 43160 грн. Додатково повідомлено, що ОСОБА_1 до виконання Рішення суду отримувала пенсію за віком у мінімальному розмірі (їй здійснювалася доплата до прожиткового мінімуму 623,36 грн), тому після виконання Рішення суду (обрахування розміру пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2018-2020 роки) розмір пенсії не збільшився (доплата до прожиткового мінімуму здійснюється у розмірі 283,24 грн, а не 623,36 грн). Тому заборгованість ГУПФ перед ОСОБА_1 відсутня.

29.01.2025 головним державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII.

06.02.2025 начальником Відділу встановлено не вжиття державним виконавцем вичерпних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII), у зв`язку з чим постанову від 29.01.2025 про закінчення виконавчого провадження №76624692 визнано передчасною та такою, що винесена без достатніх правових підстав.

Після прийнятої постанови про скасування процесуального документа державним виконавцем направлено ГУПФ вимогу від 07.02.2025 №1636/03.1-23 про зобов`язання виконати Рішення суду з примусового виконання Виконавчого листа, в повному обсязі протягом 10 робочих днів, про що письмово повідомити Відділ з наданням підтверджуючих документів.

Постановою державного виконавця від 11.02.2025 відновлено це виконавче провадження №76624692.

Листом від 20.02.2025 № 1900-0802-5/8224 ГУПФ повторно повідомило державного виконавця Відділу, що на виконання Рішення суду здійснено з 27.08.2023 перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2018-2020 роки.

У листі наведенні пояснення про те, що до виконання Рішення суду розмір пенсії з надбавками ОСОБА_1 становив 2760 грн (у тому числі основний розмір пенсії за віком 1469,64 грн, яка обраховувалася із врахування середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, доплата до прожиткового мінімуму 623,36 грн). Після виконання Рішення суду розмір пенсії з надбавками ОСОБА_1 з 27.08.2023 становить 2760 грн (у тому числі основний розмір пенсії за віком 1809,76 грн, яка обраховувалася із врахування середньої заробітної плати за 2018-2020 роки; доплата до прожиткового мінімуму 283,24 грн).

Оскільки ОСОБА_1 до виконання Рішення суду отримувала пенсію за віком у мінімальному розміру, тому після виконання Рішення суду (обрахування розміру пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2018-2020 роки) розмір пенсії не збільшився. Заборгованість ГУПФ перед ОСОБА_1 відсутня.

Після отримання цього листа, 20.02.2025 головним державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду з примусового виконання Виконавчого листа, та вимоги державного виконавця від 07.02.2025 №1636/03.1-23 і накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 5 100 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі №500/1091/25, яке набрало законної сили 01.04.2025, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу ВП від 20.02.2025 №76624692 про накладення штрафу.

02.04.2025 державним виконавцем винесено Постанову, якою закінчено виконавче провадження № 76624692.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України cудове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частин другої-третьої статті 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, з наведених норм слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ можливо лише за умови виконання перевірки стану виконання рішення та накладення на боржника штрафу (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин. Лише вчинення виконавцем вичерпних заходів примусового виконання рішення суду може свідчити про правомірність постанови про закриття виконавчого провадження.

Як встановлено вище, боржник згідно з виданим Виконавчим листом був зобов`язаний здійснити з 27.08.2023 перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2018-2020 роки.

Відповідно до перерахунку пенсії ОСОБА_1 до Рішення суду, станом на 25.02.2023, який проведений з урахуванням середньої заробітної плати за три попередні роки 2014-2016 роки, основний розмір пенсії стягувача становив 1469,64 грн, також виплачувалася доплата до прожиткового мінімуму 623,36 грн, відтак усього до виплати нараховано 2760 грн.

Після перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання Рішення суду станом на 15.10.2024 основний розмір її пенсії збільшився та становить 1809,76 грн і обрахований із врахування середньої заробітної плати за 2018-2020 роки. Внаслідок збільшення основного розміру пенсії зменшилася доплата до прожиткового мінімуму, яка склала 283,24 грн. Всього розмір пенсії з надбавками становить 2760 грн.

Тобто, до виконання Рішення суду позивач отримувала пенсію за віком у мінімальному розміру (їй здійснювалася доплата до прожиткового мінімуму 623,36 грн), і внаслідок перерахунку основний розмір її пенсії хоч і збільшився з 1469,64 грн до 1809,76 грн, проте не досягнув до мінімального рівня, а тому продовжувалася виплата доплати до прожиткового мінімуму (проте вже у розмірі 283,24 грн, а не 623,36 грн).

Втім, не збільшення розміру пенсії позивача після перерахунку на виконання Рішення суду, не вказує на його невиконання пенсійним органом.

Безпідставними є покликання позивача на середньомісячну заробітну плату за 2018-2019, наведену в листі від 25.12.2024 вх.№ ЗП/П-2433-24 Держстату на запит ОСОБА_2 , оскільки статистичний показник «середня заробітна плата штатного працівника», який формує Держстат, та показник «середня заробітна плата (дохід), з якої сплачено страхові внески», який розраховує Пенсійний фонд України, не є тотожними, про що, зокрема, йдеться у згаданому листі.

Показник середньої заробітної плати (доходу), з якого сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначає Пенсійний фонд України на підставі адміністративних даних.

Відповідно до даних, розміщених на веб-сайті Пенсійного фонду України (http://www.pfu.gov.ua), середня заробітна плата за 2018 рік становила 7810,88 грн, за 2019 рік 9205,19 грн, за 2020 рік - 10340,35 грн.

Показник середнього заробітку за три попередні роки (2018-2020), від якого обчислено розмір пенсії позивача, складає 9118,81 грн ((7810,88 грн + 9205,19 грн + 10340,35 грн) : 3), що відповідає наданому відповідачем розрахунком заробітку для обчислення з показниками середньомісячної середньої заробітної плати.

Середномісячний заробіток для обчислення пенсії позивача з урахуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати для обчислення пенсії (0,61066) складає 5568,49 грн. Вказаний середномісячний заробіток (5568,49 грн) і був використаний для перерахунку розміру пенсії позивача на виконання Рішення суду, шляхом множення на коефіцієнт стажу позивача (0,32500).

При цьому, абзацом дванадцятим частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою:

Кз = Зв : Зс, де:

Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи;

Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.

З урахуванням наведеного, апеляційний вважає помилковими доводи позивача про необхідність застосування при перерахунку його пенсії відповідного розміру середньої заробітної плати, на підставі даних Держстату.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Рішення суду виконано належним чином та в повному обсязі, а, отже, оскаржувана Постанова, якою закінчено виконавче провадження, винесена правомірно.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич

Повне судове рішення складено 03.10.2025.