Справа № 520/10179/25
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 р.Справа № 520/10179/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Черкаської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/10179/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕНЮ СІМ"

до Черкаської митниці Державної митної служби України

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АВЕНЮ СІМ" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Черкаської митниці Державної митної служби України, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №902020/2025/100001/2 від 21.01.2025;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA902020/2025/100010/2 від 10.03.2025;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA902020/2025/100015/2 від 17.03.2025;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA902020/2025/100006/2 від 18.02.2025;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA902020/2025/100016/2 від 18.03.2025.

Ухвалою від 25.04.2025 роз`єднано в самостійні провадження позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕНЮ СІМ" до Черкаської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішень. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕНЮ СІМ" до Черкаської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості №UA902020/2025/100016/2 від 18.03.2025 - розглядати в межах провадження адміністративної справи №520/10179/25.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA902020/2025/100016/2 від 18.03.2025, прийняте Черкаською митницею Державної митної служби України.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕНЮ СІМ" за рахунок бюджетних асигнувань Черкаської митниці сплачений судовий збір у розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2025 р. та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Митного кодексу України (в подальшому МК України), Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що між ТОВ «Авеню Сім» (Покупець) та Ningbo Sunstar Shock Absorber Со, LTD укладено Контракт NST0519AV-UA від 07.05.2019, відповідно до якого позивач придбав товар в кількості і за цінами, вказаними в Додатках, що додаються до контракту і є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 2.1 Контракту ціни на товар встановлюються на умовах FOB м. Нінгбо, Китай згідно «Інкотермс 2010», якщо інше не обумовлено у додатках на поставку конкретної партії Товару, що є невід`ємною частиною цього Контракту.

Згідно з п. 4.2 Контракту умови оплати вказуються у Додатках на поставку конкретної партії Товару, що є невід`ємною частиною цього Контракту.

Відповідно до п.1.1. Додатку №29 від 14.08.2024 до Контракту сторони узгодили номенклатуру Товару, його кількість та ціни на умовах FOB Нінгбо, Китай, Інкотермс 2010.

Відповідно до п.1.3. Додатку №29 до Контракту умови оплати: передоплата в розмірі 20% від суми, зазначеної в цьому Додатку. Решта суми має бути сплачена не пізніше, ніж 30.06.2025 року.

Відповідно до п.1.5. Додатку №29 до Контракту, виробником Товару за даним Додатком є Ningbo Sunstar Shock Absorber Со, LTD.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1.29 від 20.11.2024 року Сторони домовились внести зміни до Додатку 29 від 14.08.2024 року та погодили відвантаження Товару трьома окремими частинами згідно наступної номенклатури Товарів, її кількості та ціни на умовах FOB Нінгбо, Китай, згідно «Інкотермс 2010».

Відповідно до п. 3. Додаткової угоди №2.29 від 14.08.2024 року Сторони погодили внести зміни до Додатку 29 та змінити умови оплати за Товар та визначити їх наступним чином: передоплата в розмірі 20% від суми, зазначеної в Додатку №29 від 14.08.2024 року. Сторони погодили розділити суму депозиту в сумі 8100 дол. США пропорційно до сум трьох відвантажень: Відвантаження №1: 3482,80 дол. США. Відвантаження №2: 2535,30 дол. США. Відвантаження №3: 2081,90 дол. США. Повна оплата за кожне відвантаження має бути здійснена не пізніше 30 календарних днів після повного митного оформлення кожного відвантаження Покупцем.

Сторони погодили скасувати Додаток №28 в рахунок балансового платежу за відвантаженням №1, що затверджене даною Додаткової угодою.

На виконання умов Контракту, з метою поставки партії товару, визначеної у Додатку №29, Продавцем було складено Аркуш пакування №NST03.2024-1-UA-PL від 26.11.2024, Прайс-лист від 14.08.2024 року та Інвойс NST03.2024-1-UA від 26.11.2024.

Відповідні документи містять інформацію про товар, який поставляється за контрактом у повній відповідності до Додатку №29 до Контракту зі змінами згідно додаткових угод, в кількості, визначеній наданими документами.

На виконання умов Додатку №29, Додаткової угоди № №1.29 Покупець здійснив перерахування грошових коштів 20.08.2024 року у розмірі 8100,00 доларів США.

Разом із Коносаментом №UTRUST24111957A та переліченими вище документами, продавець 05.12.2024 передав товар на судно перевізника, який здійснював доставку товару до України.

Транспортно-експедиторські послуги перевезення товару до митної території України було надано ТОВ «Таніт Груп», що підтверджується Договором транспортно - експедиторського обслуговування №03.07.2023/1176ОД від 03.07.2023 року, Довідкою про транспортні витрати №17698/1 від 12.02.2025 року, рахунком №TG120225004 від 12.02.2025 року, та договором на перевезення вантажу №16.10.2023/467 ОД-П від 16.10.2023 року та міжнародно товарною накладною №17698/1 від 12.02.2025 року.

З картки відмови №UA902020/2025/000050 від 18.03.2025 убачається, що позивачем також було надано договір (контракт) про перевезення №31.12-1 від 31.12.2024 року. Однак, вказаного договору матеріали справи не містять.

Товар, який прибув в Україну від постачальника NINGBO SUNSTAR SHOCK ABSORBER CO., LTD згідно з інвойсом NST03.2024-1-UA від 26.11.2024 розмитнювався частинами.

З метою митного оформлення позивач 17.03.2025 року подав до Черкаської митниці лист повідомлення №17/03-1 про намір провести часткове митне оформлення частини вантажу, що прибув в Україну від постачальника NINGBO SUNSTAR SHOCK ABSORBER CO., LTD згідно з інвойсом NST03.2024-1-UA від 26.11.2024 р. із конкретизацією кількості та найменування позицій, які мало намір розмитнити на суму 576,00 доларів США, митну декларацію № 25UA84U9 та декларацію митної вартості.

Разом з митною декларацією було подано: Аркуш пакування NST03.2024-1-UA-PL від 26.11.2024, Інвойс № NST03.2024-1-UA від 26.11.2024, Коносамент №UTRUST24111957A від 05.12.2024 року, Автотранспортну накладну № 17698/1 від 12.02.2025 року, декларацію про походження товару № NST03.2024-1-UA від 26.11.2024 року, Квитанцію про переказ грошових коштів від 20.08.2024 року swift б/н, рахунок - фактуру № TG120225004 від 12.02.2025 р., довідку про транспортні витрати № 17698/1 від 12.02.2025 року, прайс лист від 14.08.2024 року, Контракт №NST0519A від 07.05.2019, Додаткову угоду №1.29 від 20.11.2024 року; додаткову угоду №10 від 01.03.2021 року, додаткову угоду №9 від 18.12.2020 року, Додаток №29 до контракту від 14.08.2024 року, Договір про надання послуг митного брокера №177 від 01.03.2023 року, Договір про перевезення № 06.03.2023/377ОД-П від 06.03.2023 року, Договір (контракт) про перевезення №03.07.2023/1176 ОД від 03.07.2023 року, Договір про перевезення №31.12-1 від 31.12.2024 року, Єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів 331/13-18 від 17.02.2025 року.

Митну вартість було заявлено за основним методом (ціна договору).

Митний орган видав рішення про коригування митної вартості №UA902020/2025/100016/2 від 18.03.2025, яким повністю відмовив у визнанні заявленої позивачем митної вартості, та запропонував скореговану митну вартість. Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до статті 64 МК Украйни.

Також, відповідачем було прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA902020/2025/000050 від 18.03.2025 року, якою повідомив про відмову позивачеві у митному оформленні (випуску) товарів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням про коригування митної вартості товарів позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 21.02.2024 р. у справі № 804/7882/16.

Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 17.01.2022 р. у справі № 520/2000/19.

Крім того, сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за резервним методами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 05.05.2022 р. у справі № 2040/6019/18, від 20.06.2023 р. у справі № 1.380.2019.006247, від 15.02.2024 р. у справі № 640/29559/20.

Судовим розглядом встановлено, що підставами для винесення рішення про коригування митної вартості №UA902020/2025/100006/2 від 18.02.2025 були такі обставини:

- наданий свiфт №б/н вiд 03.01.2025 року, свiфт №б/н вiд 19.12.2024 року, свiфт №б/н вiд 20.08.2024 року не завiрений у встановленому порядку уповноваженим банком. Також, реквiзити покупця, якi зазначенi в свіфтах не вiдповiдають реквiзитам покупця, зазначеним в контрактi вiд 07.05.2019 №NST0519AV-UA з урахуванням додаткових угод. В зв`язку з зазначеним наданi до митного оформлення банкiвськi документи не можливо ідентифікувати як документи, що стосується оплати оцінюваного товару;

- наданий прайс-лист вiд 14.08.2024 року не може бути прийнятим, тому що, суперечить умовам вiдкритого ринку, оскiльки орiєнтований безпосередньо ТОВ «Авеню Сiм»;

- відповідно до п. 5 зовнішньоекономічного договору вiд 07.05.2019 № NST0519AV-UA якiсть товару повинна вiдповiдати технiчним специфiкацiям заводу виробника. Декларантом не надано вiдповiднi технiчнi специфiкацiї заводу виробника щодо партії оцiнюваного товару, у зв`язку з чим у митницi вiдсутнє вiдповiдне документально пiдтвердження виробника товару, його якiсних характеристик, що значною мiрою впливає на вартiсть товару;

- вiдповiдно п.п. 2.2. контракту вiд 07.05.2019 № NST0519AV-UA цiни включають в себе маркування, експортну упаковку, вартiсть витрати та транспортування до пункту призначення. В той же час витрати на транспортування до пункту призначення не були включенi до цiни товару та додавались до неї окремо на пiдставi вiдомостей рахункiв вартостi витрат на транспортування вiд 12.02.2025 № TG120225004. В наданих митницi iнвойсi вiд 26.11.2024 № NST03.2024-1-UA, додатку вiд 14.08.2024 року № №29 та дод. Угоди №1.29 від 20.11.2024 року до контракту вiдсутнi вiдомостi про числовi значення вищезазначених витрат, окремi рахунки щодо вартостi зазначених витрат декларантом митницi не надавались, тим самим не вiдомо чи були вони врахованi у вартостi пapтiї товару, зазначенiй iнвойсi вiд 26.11.2024 № NST03.2024-1-UA, на пiдставi вiдомостей яких декларантом визначено та заявлено митницi митну вартiсть за основним методом за цiною угоди. Вiдповiдно до ч. 1 статтi 58 Митного кодексу України вартiсть упаковки, пакувальних матерiалiв та робiт пов`язаних з пакуванням, є обов`язковими складовими митної вартостi та вiдповiдно до ч.1 статтi 58 Митного кодексу України та повиннi додаватись до цiни товару, якщо не були до неї включенi;

- вiдповiдно до умов контракту вiд 07.05.2019 № NST0519AV-UA, iнвойсу вiд 26.11.2024 № NST03.2024-1-UA зазначено, що товар постачається на умовах поставки FOB NINGBO. Вiдповiдно до Тлумачень lнкотермс FOB «Франко-борт» означає, що зобов`язання щодо поставки вважається виконаним пiсля того, як товар передано через поручнi судна в погодженому порту вiдвантаження (в даному випадку порт NINGBO). Це означає, що покупець повинен нести всi витрати i ризики загибелi або пошкодження товару вiд цього моменту. Вiдповiдно до п. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначені митної вартостi до цiни, що фактично сплачена або пiдлягає сплатi додаються складовi митної вартостi, серед таких складових є витрати на страхування цих товарiв понесенi покупцем. Згiдно п. 2 статті 53 Митного кодексу України серед обов`язкових документiв якi декларант зобов`язаний надати для пiдтвердження заявленої митної вартостi товарiв є страховi документи та документи що пiдтверджують вартiсть страхування (якщо таке здійснювалось), однак до митницi не надани документiв щодо страхування вантажу та не надано iнформацiї iмпортера щодо вiдсутностi такого. На даний момент декларантом не надано iнформацiю щодо ycix складових митної вартостi, а саме витрат на страхування, якi вiдповiдно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України є обов`язковими складовими митної вартостi та повиннi додаватись до цiни товару, якщо не були до неї включенi;

- відповідно до зовнішньоекономічного договору та інвойсу зазначено, що товар постачається на умовах FOB Ningbo (Китай). Відповідно до правил інтерпретації термінів Інкотермс 2010 термін FOB означає, що продавець виконує своє зобов`язання щодо поставки товару, розміщуючи його на борту судна, номінованого покупцем, у названому порту відвантаження протягом погодженого часу та за умови належного повідомлення покупця. Покупець несе витрати пов`язані з товаром із моменту його переходу через поручні судна в названому порту відвантаження для партії оцінюваного товару таким портом є Ningbo (Китай). Поставка має бути здійснена «у спосіб, прийнятий у порту». Сторони мають дотримуватись звичаїв порту щодо фактичних заходів, яких необхідно вжити під час розміщення товарів на борту. Завдання із завантаження товарів виконують стивідорні компанії. У контейнерних перевезеннях перевізних незмінно отримує товар на контейнерному терміналі та завантажує товар на борт судна. Для партії оцінюваного товару даною компанією є ТОВ «Таніт Груп». Відповідно до наданих документів митного оформлення, а саме в рахунку від 14.01.2025 року №TG120225004 від імені ТОВ «Таніт Груп» відсутні відомості про операції завантаження товару на борт судна в порту Ningbo (Китай) та митниці не заявлені. Відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України витрати на навантаження, вивантаження та обробку товарів, є обов`язковими складовими митної вартості та відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України повинні додаватись до ціни товару, якщо не були до неї включені. В транспортній накладній CMR відсутні реквізити перевізника, що прийняв товар до перевезення, у зв`язку з чим митниця не може встановити перевізника товару автомобільним транспортом. Для підтвердження заявлених витрат на транспортування партії оцінюваних товарів до ввезення на митну території України декларантом надано: договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом від 06.03.2023 №06.03.2023/377 ОД-П; договір про транспортно експедиційне обслуговування від 03.07.2023 року №03.07.2023/1176 ОД; договір транспортної експедиції організації автомобільних перевезень від 31.12.2024 року №31.12-1, довідка про витрати на транспортування від 12.02.2025 року №17698/1 ; рахунок вартості витрат на транспортування від 12.02.2025 року №TG120225004. За результатом співставлення заявлених митниці відомостей з відомостями, які містяться в зазначених вище документах встановлено:

- митницею встановлено вiдсутнiсть в графi 21 ДМВ до митної декларацiї, а також в МД вiдомостей про вартiсть витрат на «навантаження, вивантаження, обробку», тим самим декларант не заявив митницi про вищезазначенi витрати, якi є обов`язковою складовою митної вартостi вiдповiдно до ч.10 статтi 58 Митного кодексу України та повиннi додаватись до цiни товару, якщо не були до неї включенi;

- умовами договору транспортного експедирування вiд 03.07.2023 № 03.07.2023/1176 ОД та умовами договору на організацію перевезення автомобільним транспортом від 06.03.2023 року №06.03.2023/377 ОД-П передбаченi Заявки, якi є невiд`ємною частиною зазначених договорiв та є основними документами, якi вiдповiдно до ч. 2 статтi 53 Митного кодексу України декларант надає митницi на пiдтвердження заявлених вiдомостей про митну вартiсть. Зазначенi заявки декларантом митницi не надано, тим самим заявленi митницi вiдомостi про митну вартiсть декларантом у повному обсязi документально не пiдтверджено;

- відповідно відомостей коносамента від 05.12.2024 року № UTRUST24111957A партія оцінюваного товару надійшла з Китаю в контейнері, за маршрутом порт Нінгбо (Китай) порт Гданськ (Польща). Відповідно до відомостей зазначених в CRM від 12.02.2025 року №17698/1 партія оцінюваного товару транспортувалась від місця завантаження Гданськ (Польща) п/п Яготин (Україна) Черкаси (Україна). Зазначене свідчить про перевантаження партії оцінюваного товару з водного на автомобільний транспорт, а також наявність в даній з/е операції портових послуг;

- відповідно до умов договору транспортного експедирування вiд 03.07.2023 № 03.07.2023/1176 ОД експедитор має право отримувати від клієнта відшкодування додаткових витрат, в тому числі, але не виключно витрат з демеджу, детеншну, понаднормового простою, зберігання, зважування, навантаження, розвантаження, а також надавати інші транспортно-експедиційні послуги. ТОВ «Авеню Сiм» оплачує експедитору платежi за послуги з перевезення вантажу та супутнi витрати, пов`язанi з таким перевезенням (завантаження, розвантаження, агентськi, портовi збори, iнше) протягом 3 календарних днiв з дати їx виставлення;

- наданий митниці рахунок фактура про надання транспортно експедиційних послуг від 12.02.2025 року № TG120225004 виданий від імені ТОВ «Таніт груп», посилається на коносамент від від 05.12.2024 року № UTRUST24111957A та містять відомості про вартість витрат: «морське перевезення вантажу за межами території України». В той же час зазначений рахунок не містить відомості про вартість витрат «навантаження, вивантаження, обробку», які є обов`язковою складовою митної вартості відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України та повинні додаватись до ціни товару, якщо не були включені. З огляду на вищевикладене, декларантом не заявлено митниці відомості про вартість витрат на навантаження/вивантаження, обробку в порту Гданськ (Польща), тим самим зазначені витрати не були додатні декларантом до ціни товару, які є обов`язковою складовою митної вартості відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України.

Так, у Черкаської митниці виникли підстави для більш детального аналізу умов зовнішньоекономічної операції щодо вирішення складного випадку визначення митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст.337 МК України перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені МК України.

Згідно з вимогами п.2 ч. 2 ст. 52 МК України декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України має право упевнюватися в достовірності або точності будь - якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості та письмово запитувати у декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Судовим розглядом встановлено, що позивач надав розширений пакет документів для підтвердження правильності та достовірності визначення ним митної вартості задекларованих товарів.

Стосовно доводів митного органу про те, що відповідно до договору транспортного експедирування передбачено заявку на транспортне експедирування, яка є невід`ємною частиною договору, однак зазначена заявка до митного оформлення не надана, суд вказує на те, що згідно з п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України документами, що підтверджують митну вартість, є зокрема транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до п. 5 ч. 19 ст. 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Колегія суддів зауважує, що ТОВ "Авеню Сім" в процесі митного оформлення надав копію договору транспортного експедирування, як доказ юридичного зв`язку між експедитором та виконавцем. Також, позивачем до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати, де вказано номер транспортного засобу, який здійснює перевезення та суму транспортних витрат до митного кордону України, що співпадає із даними у довідці експедитора.

Отже, документи на підтвердження вартості транспортування задекларованих товарів ТОВ "Авеню Сім" були надані в достатньому обсязі.

Крім того, судова колегія зазначає, що всі надані документи мають однакові числові значення, розбіжностей не мають, що дає можливість для визначення митної вартості товару за першим методом.

Щодо доводів митного органу про те, що надані свiфт №б/н вiд 03.01.2025 року, свiфт №б/н вiд 19.12.2024 року, свiфт №б/н вiд 20.08.2024 не завiренi у встановленому порядку уповноваженим банком, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Пунктом 1.3. Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, що затверджено постановою Правління НБУ №216 від 28.07.2008, зазначено, що вимоги цього Положення не поширюються на: операції з переказу коштів в іноземній валюті, які здійснюються за допомогою внутрішньодержавних та міжнародних платіжних систем без відкриття рахунку клієнту та які здійснюються за дорученням інших банків; операції з використанням електронних платіжних засобів.

Відповідно до п. 3.10 вищезазначеного Положення, Банк після здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів надає платникові інформацію в письмовій або електронній формі про первісну суму переказу в іноземній валюті або масу банківських металів у тройських унціях, суму всіх витрат, яку сплатив платник за проведення цієї операції, тощо. На такому повідомленні проставлення штампів або підписів не передбачено.

Розрахунки за допомогою систем дистанційного обслуговування здійснюються у відповідності до глави 10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (далі - Інструкція №22).

Згідно з п. 10.1 Інструкції №22 оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування.

Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем «клієнт-банк», «клієнт-Інтернет-банк», «телефонний банкінг», «платіжний застосунок» та інших систем дистанційного обслуговування.

Пунктом 10.5 Інструкції №22 визначено, що під час здійснення розрахунків за допомогою систем «клієнт-банк», «клієнт-Інтернет-банк» тощо застосовуються електронні розрахункові документи. Якщо це передбачено договором між банком та клієнтом, то використання клієнтом системи не виключає можливе оброблення банком документів клієнта на паперових носіях.

Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах «клієнт-банк», «клієнт-Інтернет-банк», визначаються договором між банком та клієнтом, але обов`язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; найменування, код платника та номер його рахунку; найменування, код одержувача та номер його рахунку; суму цифрами; призначення платежу; електронний (і) підпис (и) відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань застосування електронного підпису в банківській системі України; інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі «Допоміжні реквізити».

Враховуючи викладене, якщо сплату здійснено через банківський сервіс «Інтернет- банкінг», то роздрукована електронна квитанція, яка містить обов`язкові реквізити електронного розрахункового документа, визначені п. 10.5 Інструкції №22, є підтвердним документом, що посвідчує здійснену позивачем на рахунок Продавця оплату за товар, що поставляється, і печаткою банку вона не завіряється.

З приводу доводів відповідача про ненадання декларантом інформації щодо витрат на страхування, які відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України є обов`язковими складовими митної вартості та повинні додаватись до ціни товару, якщо не були до неї включені, суд зазначає, що страхування вантажу не здійснювалось, так як умови поставки FOB не покладають такого обов`язку на сторін договору.

Відповідно до п. 10 ст. 58 МК України, митний орган посилається на те, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на страхування цих товарів.

Колегія суддів зазначає, так як страхування вантажу а ні за умовами поставки, а ні за контрактами не є обов`язковими для сторін, отже подавати документи про страхування товару позивач не був зобов`язаний.

Щодо посилання митного органу на те, що наданий прайс-лист вiд 14.08.2024 року не може бути прийнятим тому, що суперечить умовам вiдкритого ринку, оскiльки орiєнтований безпосередньо ТОВ «Авеню Сiм», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

У рішенні про коригування митної вартості, митний орган не вказав, яким чином не поданий прайс-лист виробника не дає йому можливості спростувати сумніви у правильності визначення позивачем митної вартості товару.

Адресний характер та суб`єктивна спрямованість прайс-листа не може впливати на митну вартість товару, оскільки такий документ не є обов`язковим для підтвердження митної вартості у розумінні ст. 53 МК України, поданий декларантом додатково, та митним органом не наведено, яку інформацію стосовно складових митної вартості підтверджує цей документ, та чому неможливо її встановити з основних документів.

В комерційній практиці при просуванні товару на ринок одним із методів встановлення контактів з потенційними покупцями є направлення продавцем комерційної пропозиції (оферти) або прейскуранта (прайс-листа).

При розгляді наданих декларантом каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару контролюючий орган має упевнитись, що інформацію, яка міститься в зазначених документах, можна ідентифікувати з поставкою оцінюваних товарів.

Судом встановлено, що позивачем при митному оформленні товарів були подані до митного органу прайс-листи, в яких ціна товарів, пред`явлених до митного оформлення, повністю збігається з задекларованою позивачем ціною товарів.

Колегія суддів зазначає, що прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товарів.

Суд зазначає, що прайс-лист від виробника товару може опосередковано бути корисним при визначенні митної вартості за другорядними методами ніж перший.

В рамках спірних правовідносин прайс-лист доповнює доведену митну вартість товару разом з іншими наданими документами та сам по собі не підтверджує та не спростовує митну вартість товару як такого.

Стосовно доводів митного органу на те, що вiдповiдно п.п. 2.2. контракту вiд 07.05.2019 № NST0519AV-UA цiни включають в себе маркування, експортну упаковку, вартiсть витрати та транспортування до пункту призначення. В той же час витрати на транспортування до пункту призначення не були включенi до цiни товару та додавались до неї окремо на пiдставi вiдомостей рахункiв вартостi витрат на транспортування вiд 12.02.2025 № TG120225004. В наданих митницi iнвойсi вiд 26.11.2024 № NST03.2024-1-UA, додатку вiд 14.08.2024 року № №29 та дод. Угоди №1.29 від 20.11.2024 року до контракту вiдсутнi вiдомостi про числовi значення вищезазначених витрат, окремi рахунки щодо вартостi зазначених витрат декларантом митницi не надавались, тим самим не вiдомо чи були вони врахованi у вартостi пapтiї товару, зазначенiй iнвойсi вiд 26.11.2024 № NST03.2024-1-UA, на пiдставi вiдомостей яких декларантом визначено та заявлено митницi митну вартiсть за основним методом за цiною угоди. Вiдповiдно до ч. 1 статтi 58 Митного кодексу України вартiсть упаковки, пакувальних матерiалiв та робiт пов`язаних з пакуванням, є обов`язковими складовими митної вартостi та вiдповiдно до ч.1 статтi 58 Митного кодексу України та повиннi додаватись до цiни товару, якщо не були до неї включенi, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов Контракту, який було надано митному органу, ціни включають в себе маркування, експортну упаковку, вартість тари та транспортування до пункту призначення, визначеному відповідно умов постачання за Інкотермс, зазначених у відповідному Додатку, експортних митних процедур, а тому витрати на маркування, експортну упаковку, вартість витрат та транспортування до пункту призначення включені в інвойсну вартість Товарів.

Щодо посилань відповідача про те, що відповідно до п. 5 зовнішньоекономічного договору вiд 07.05.2019 № NST0519AV-UA якiсть товару повинна вiдповiдати технiчним специфiкацiям заводу виробника. Декларантом не надано вiдповiднi технiчнi специфiкацiї заводу виробника щодо партії оцiнюваного товару, у зв`язку з чим у митницi вiдсутнє вiдповiдне документально пiдтвердження виробника товару, його якiсних характеристик, що значною мiрою впливає на вартiсть товару, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 53 МК України за наявності підстав митний орган може вимагати подання зокрема специфікацію виробника товару.

Неподання такого документа саме по собі не може бути підставою для коригування митної вартості товару, адже ч. 4 ст. 53 МК України передбачає, що додаткові документи на вимогу митного органу подаються за їх наявності в декларанта. А якщо певний додатковий документ на вимогу митного органу не поданий декларантом, то митний орган зобов`язаний навести обґрунтування, чому той чи інший документ необхідний для підтвердження складових митної вартості товару.

Судом встановлено, що відповідачем під час винесення спірного у даній справі рішення, не було наведено належних обґрунтувань щодо наявності сумніву в числових значеннях або недостовірності наданих документів, що могло б бути підставою для запиту додаткових документів. При цьому, такий запит повинен містити як обґрунтування причин запиту, так і конкретизацію того, які саме складові митної вартості не підтверджені або викликали сумніви, в чому саме полягають розбіжності, чи впливають вони на митну вартість, які додаткові документи можуть спростувати ці сумніви.

Колегія суддів зауважує, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що надані позивачем на підтвердження митної вартості товару документи підтверджували митну вартість товару, підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар, а відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірне рішення Черкаської митниці про коригування митної вартості товарів №UA902020/2025/100016/2 від 18.03.2025 прийняте відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводів щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу апеляційна скарга не містить, тому рішення Харківського окружного адміністративного суду в даній частині перегляду не підлягає

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Черкаської митниці залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2025 по справі № 520/10179/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 03.10.2025 року