Справа № 380/10938/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/10938/24 пров. № А/857/30487/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Запотічного І.І.,

суддів Глушка І.В., Довгої О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року (головуючий суддя Кузан Р.І. ухвалене у м.Львові, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) у справі № 380/10938/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

в травні 2024, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо не розгляду заяви від 29 лютого 2024 року; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 - розглянути заяву від 29 лютого 2024 року, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 на підставі абзацу 3,4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - прийнявши відповідне обґрунтоване рішення по суті питання.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 29.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з наявністю інвалідності II групи та на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 29.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з наявністю інвалідності II групи та на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років, прийнявши за результатами її розгляду обґрунтоване рішення.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що обов`язки щодо мобілізації на військову службу за призовом, встановлення відстрочок покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Вказує, що судом не досліджено причини не надання відстрочки ОСОБА_1 відповідно до вимог абз. 3 та абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Так, позивач подав заяву про надання відстрочки № б/н від 29.02.2024 року поштовим відправленням на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 , без дотримання Порядку № 1487. Позивач зобов`язаний особисто з`явитись у відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу або у відділення офіцерів запасу та кадрів у ІНФОРМАЦІЯ_5 , уточнити особисті військово - облікові дані та подати оригінали документів чи їх належно завірені копії та особисто подати заяву встановленого зразка про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. При вирішенні справи по суті судом не враховано, що військовозобов`язаний, який подає заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, зазначає одну підставу про надання відстрочки відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Враховуючи вищенаведене, заява подана ОСОБА_1 не відповідала вимогам чинного законодавства на момент звернення із вказаною заявою, тому розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян», відповідь №2683 від 13.03.2024, скерована простою кореспонденцією на адресу заявника. Зазначає, що на момент подачі заяви ОСОБА_1 № б/н від 29.02.2024 діяв інший порядок, який регулював процедуру надання відстрочки від призову під час мобілізації. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 (вид пенсії: по інвалідності; термін дії: довічно).

На утриманні позивача перебуває троє дітей віком до 18 років, що стверджується свідоцтвами про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , серії НОМЕР_4 .

29.02.2024 позивач засобами поштового зв`язку направив на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі того, що він являється особою з інвалідністю ІІ групи (загальне захворювання) та має на утриманні трьох дітей віком до 18 років.

До заяви позивачем додано копії: паспорта, РНОКПП, паспорта дружини, свідоцтва про шлюб, посвідчення багатодітної сім`ї, пенсійного посвідчення, довідки МСЕК, свідоцтва про народження дітей, копії доказів відправки заяви від 08.05.2023 та від 01.06.2023. Згідно з трекінгом поштового відправлення №06 заява отримана відповідачем 04.03.2024.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача, яка полягає у не розгляді по суті заяви позивача від 29.02.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзаців 3, 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вважаючи таку протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що Порядком №1487 не визначено конкретних способів надання документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (власноручно, поштою, тощо), як і не містить положень, відповідно до яких військовозобов`язаний повинен прибути до органу, в якому він перебуває на військовому обліку, з метою подання відповідних документів. Отже, надсилаючи відповідну заяву засобами поштового зв`язку за своїм особистим підписом, позивачем дотримано процедуру особистого подання (направлення) документів, що підтверджують, на його думку, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Порушення вимог правил військового обліку може мати наслідком настання відповідальності, однак це не може бути підставою для не розгляду по суті заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Крім того, підставою для не розгляду по суті заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не може бути недостатність долучених особою документів до такої заяви, або ж надсилання такої заяви засобами поштового зв`язку. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, після отримання поштою від позивача заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та відповідних документів повинен розглянути таку заяву. Разом з цим, відповідач на заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та доданих документів, відповіді по суті не надав.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи з огляду на таке.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України і діє на теперішній час.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

Відповідно до ст. 1 Закону №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

У відповідності до ч. 1 ст. 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Статтею 23 Закону №3543-XII (в редакції чинній на момент подання заяви позивачем - - 29.02.2024), передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін 6-12 місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Сторонами у справі не заперечується, що відповідач не розглядав по суті заяву позивача від 29.04.2024 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 3, 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та не приймав за результатами такого розгляду вмотивованого рішення про надання відстрочки або про відмови в її наданні.

Відповідно до ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі - Порядок №1487).

Відповідно до п. 2 Порядку №1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно підпункту 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку №1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, військовозобов`язані повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних та надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

В той же час, обов`язок «особисто повідомити» та «особисто прибути» не є тотожнім у спірних правовідносинах.

При цьому, відповідачем не ставиться під сумнів, що заява позивача були направлена ним особисто.

Відповідно до п. 19 Порядку №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно п. 4 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку №1487) громадяни, які ухиляються від військового обліку, навчальних (перевірочних) або спеціальних зборів, від призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, несуть кримінальну відповідальність.

Таким чином, порушення військовозобов`язаними вимог правил військового обліку має наслідком настання відповідальності згідно із законом.

Тобто, порушення позивачем вимог правил військового обліку може мати наслідком настання відповідальності, однак це не може бути підставою для не розгляду по суті його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Колегія суддів вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, після отримання поштою від ОСОБА_1 заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та документів на підтвердження цього права повинен був прийняти рішення за наслідком розгляду цієї заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в такому.

Індивідуальний акт державного органу - це юридична форма рішення суб`єкта владних повноважень, виданого (прийнятого) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк і цей акт породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Разом з цим, відповідач у відповідь на заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та доданих документів жодної відповіді по суті не надав, як суду першої, так і апеляційної інстанції.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання відповідача на надання позивачу відповіді №2683 від 13.03.2024, оскільки відсутні докази її надсилання позивачу.

У даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17 зазначено, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу чи його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону (або ж іншого нормативно-правового регулювання) віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини, не встановлено обов`язку військовозобов`язаного щодо особистого прибуття до ТЦК та СП з документами для розгляду заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки прямо не заборонено надсилати заяву про відстрочку разом з підтверджуючими документами засобами поштового зв`язку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способами захисту порушених прав позивача буде зобов`язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» про надання відстрочки від призову на військову службу, у зв`язку з наявністю інвалідності II групи та на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років, прийнявши за результатами її розгляду обґрунтоване рішення.

Щодо покликання відповідача на зазначення позивачем двох підстав про надання відстрочки від призову на військову службу, замість, одної, то колегія суддів вважає, що такій підставі повинна бути надана оцінка при розгляді заяви позивача.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання відповідача на те, що до спірних правовідносин судом першої інстанції не застосовано норми Постанови №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», оскільки такий прийняти 16.05.2024, а позивачем подана заява про надання відстрочки від призову на військову службу, в лютому 2024 року.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 380/10938/24, без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга