Справа № 320/13179/24
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року № 320/13179/24

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., при секретарі судового засідання Каменської К.С., за участю прокурора та представника відповідача, розглянувши у м. Києві у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Заступника Генерального прокурора до Міністерства культури та інформаційної політики України, треті особи: НЗ "Софія Київська", БО "Фундація спадщини "Терещенків", про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Заступник Генерального прокурора звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства культури та інформаційної політики України в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу Міністерства культури України від 05.07.2011 № 511/0/16-11 в частині визнання об`єкта культурної спадщини «Будинок житловий», 1869 1870 роки, ріг вулиць Софіївської, 20 та Володимирської, 21, таким, що не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України у зв`язку з невідповідністю критеріям, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1760 «Про затвердження Порядку визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ прийнято з порушенням встановленої законодавством процедури, без урахування фактичних обставин та належного обґрунтування. Таким чином, прийняте суб`єктом владних повноважень рішення має відповідати критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов в якому останній зазначає, що під час прийняття оскаржуваного наказу, останній діяв в межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, а відтак вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив в якій останній зазначив, що оскаржуваний наказ є протиправним, викладені заперечення відповідача у відзиві є безпідставним, не спростовують обґрунтувань та доводів прокурора.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 клопотання Заступника Генерального прокурора про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та розгляд справи за правилами загального позовного провадження - задоволено. Перейдено до розгляду справи №320/13179/24 в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний заповідник «Софія Київська».

Представник Національного заповідника «Софія Київська» подав до суду письмові пояснення в яких останній зазначив, що при розгляді даної позовної заяви покладається на розсуд суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 суд повернуся з судового засідання на стадію підготовчого засідання. Продовжено розгляд справи в підготовчому засіданні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 клопотання БО "Фундація спадщини Терещенків" про залучення останнього в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача БО "Фундація спадщини Терещенків".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ "КУРДОНЕР" про залучення останнього в якості третьої особи на стороні відповідача.

Протокольною ухвалою суду від 10.06.2025 судом закрито підготовче засідання та перейдено до розгляду справи по суті.

Відповідачем подано до суду додаткові пояснення в яких останній зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Позивачем також подано до суду додаткові пояснення в яких останній зазначив, що оскаржуваний наказ в частині є незаконним, оскільки прийнятий із порушенням встановленої законодавством процедури, без урахування фактичних обставин і належного обґрунтування, що свідчить про його протиправність.

В судовому засіданні 22.09.2025 судом проголошено вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Так, наказом Комітету охорони і реставрації пам`яток історії, культури та історичного середовища від 16.05.1994 № 10 будинок на вул. Володимирській, 21/20 (вул. Софіївська, 20/21) у м. Києві занесено до Переліку (нововиявлених) щойно виявлених об`єктів культурної спадщини.

У 2005 році на Будинок складено облікову картку, яка містить його опис та висновок про збереження ним автентичного архітектурного вигляду, загальну об`ємно-плану вальну схему, конструктивні (несучі конструкції зовнішніх та внутрішніх стін) та декоративні елементи оздоблення фасадів, які є предметом охорони Будинку, тобто характерною власністю об`єкта, що становлять його історико-культурну цінність.

У 2010 році на Будинок складено облікову картку та паспорт, у яких наведено опис Будинку, вказано про архітектурно-художнє оформлення вуличних фасадів у стилістиці пізнього класицизму та зроблено висновок про відсутність автентичних елементів.

Рішенням Вченої ради Науково-дослідного інституту пам`яткоохоронних досліджень, оформленим протоколом від 15.12.2010 № 6, вирішено, що будинок на вул. Софіївській, 20/21 не відповідає визначеним критеріям, на підставі чого рекомендовано не заносити його до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Експертною комісією з розгляду питань занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України 17.12.2010 прийнято рішення про невідповідність об`єкта культурної спадщини - будинок на вул. Софіївській, 20/21, визначеним критеріям (протокол засідання комісії від 17.12.2010 №5/10).

На засіданні Науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини 24.12.2010 затверджено протокол Експертної комісії з розгляду питань занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України від 17.12.2010 № 5/10.

За результатами інвентаризації об`єктів культурної спадщини наказом Головного управління охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації від 25.06.2011 № 10/38-11 Будинок занесено до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини м. Києва.

Фактично зазначеним наказом підтверджено статус Будинку як щойно виявленого об`єкта культурної спадщини та актуалізовано відповідний перелік об`єктів.

Наказом Міністерства культури України від 05.07.2011 № 511/0/16-11 (далі - наказ Мінкультури № 511/0/16-11) Будинок визнано таким, що не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України у зв`язку з невідповідністю критеріям, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1760 «Про затвердження Порядку визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України».

Наказ Мінкультури № 511/0/16-11 в частині прийнято з порушенням визначеної процедури, що суттєво вплинуло на правильність рішення, у зв`язку з чим позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України Про охорону культурної спадщини від 08.06.2000 №1805-III (далі по тексту Закон №1805-III).

Вимогами статті 1 Закону №1805-III визначено, що культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини; об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.

При цьому, охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Предмет охорони об`єкта культурної спадщини - характерна властивість об`єкта культурної спадщини, що становить його історико-культурну цінність, на підставі якої цей об`єкт визнається пам`яткою.

Виявлення об`єкта культурної спадщини - сукупність науково-дослідних, пошукових заходів з метою визначення наявності та культурної цінності об`єкта культурної спадщини.

Щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.

Частиною першою статті 3 цього Закону визначено, що Державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать:

- центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини;

- орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим;

- обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації;

- виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до статті 5 Закону №1805-III визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, зокрема належить:

- формування державної політики з питань охорони культурної спадщини;

- оголошення топографічно визначених територій чи водних об`єктів, в яких містяться об`єкти культурної спадщини або можлива їх наявність, охоронюваними археологічними територіями;

- затвердження планів управління об`єктами всесвітньої спадщини та здійснення моніторингу їх виконання;

- визначення рекомендацій щодо формування плану управління об`єктами всесвітньої спадщини;

- здійснення науково-методичного керівництва у питаннях охорони культурної спадщини, затвердження методик та правил дослідження об`єктів культурної спадщини;

- управління в порядку, встановленому законом, історико-культурними заповідниками державного значення;

- затвердження правил встановлення та утримання охоронних дощок, охоронних знаків, інших інформаційних написів, позначок на пам`ятках або в межах їхніх територій, затвердження їхніх зразків.

До повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, зокрема належить:

- контроль за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини;

- реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини;

- ведення Державного реєстру нерухомих пам`яток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих об`єктів культурної спадщини;

- координація робіт з виявлення, дослідження та документування об`єктів культурної спадщини;

- подання Кабінету Міністрів України пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього щодо пам`яток національного значення;

- занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення;

- надання дозволу на переміщення (перенесення) пам`яток місцевого значення;

- подання Кабінету Міністрів України пропозицій про затвердження Списку історичних населених місць України та про внесення змін до нього;

- забезпечення публікації Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення до нього змін;

- затвердження науково-проектної (науково-дослідної) документації з визначення режиму використання пам`ятки національного значення, меж і режимів використання її території та зон охорони, історико-культурного заповідника державного значення, історико-культурної заповідної території, їхніх зон охорони, охоронюваних археологічних територій, історичних ареалів населених місць;

- здійснення нагляду за виконанням робіт з дослідження, консервації, реабілітації, реставрації, ремонту, пристосування та музеєфікації пам`яток, об`єктів всесвітньої спадщини та інших робіт на них;

- призначення відповідних охоронних заходів щодо пам`яток національного значення, об`єктів всесвітньої спадщини, їх територій у разі виникнення загрози руйнування або пошкодження зазначених об`єктів внаслідок дії природних факторів або проведення будь-яких робіт;

- заборона будь-якої діяльності юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу об`єкту культурної спадщини, видатній універсальній цінності об`єкта всесвітньої спадщини або порушує законодавство у сфері охорони культурної спадщини;

- надання дозволів на проведення робіт на пам`ятках національного значення;

- видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток національного значення, об`єктів всесвітньої спадщини, припинення робіт на них, їх територіях, в зонах охорони, буферних зонах, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідними органами охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом, без дозволів або з відхиленням від них;

- погодження відчуження або передачі пам`яток національного значення їхніми власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління;

- погодження охоронних договорів на пам`ятки національного значення;

- погодження документації із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України "Про землеустрій", щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері охорони культурної спадщини;

- застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону.

Центральні органи виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини щорічно звітують перед Кабінетом Міністрів України та громадськістю про стан збереження об`єктів культурної спадщини, а також подають Кабінету Міністрів України та Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО щорічний звіт про стан збереження об`єктів всесвітньої спадщини, виконання Конвенції та рішень Комітету всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.

Повноваження Міністерства визначені Положенням про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2019 року № 885 (далі - Положення), відповідно до якого Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури, державної мовної політики, популяризації України у світі, державного іномовлення, інформаційного суверенітету України та інформаційної безпеки, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах кінематографії, відновлення та збереження національної пам`яті, міжнаціональних відносин, релігій та захисту прав національних меншин в Україні, мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей.

Відповідно до преамбули Закону об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Об`єкт культурної спадщини - це визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Пам`ятка культурної спадщини - це об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

З огляду на наведені положення законодавства, під час здійснення охорони культурної спадщини уповноважені органи державної влади повинні керуватися у своїй діяльності приписами Закону, зокрема, якщо предметом охоронних заходів є забезпечення збереження характерних властивостей об`єкта культурної спадщини.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 826/12524/18.

Частинами першою, другою статті 14 Закону №1805-III передбачено, що занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки:

а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, протягом одного року з дня одержання подання;

б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини. Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Відповідно до Положення про науково-методичну раду з питань охорони культурної спадщини Міністерства культури і туризму України, науково-методична рада з охорони культурної спадщини Міністерства культури і туризму України є постійно діючим колегіальним дорадчим органом, утвореним відповідно до статті 7 Закону України "Про охорону культурної спадщини" для розгляду наукових рекомендацій та пропозицій щодо виявлення, збереження, охорони пам`яток та об`єктів культурної спадщини, а також розгляду найважливіших програм, проектів з питань виявлення, збереження та охорони культурної спадщини.

Завданнями Науково-методичної ради є також:

- розгляд програм, концепцій, проектів, пропозицій тощо, що стосуються питань збереження пам`яток культурної спадщини, а також традиційного характеру середовища та історичних ареалів населених місць;

- вирішення спірних питань науково-методичного характеру, що стосуються сфери охорони та збереження об`єктів культурної спадщини;

- затвердження висновків Експертної комісії щодо занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а також пропозицій щодо включення пам`яток культурної спадщини до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.

Єдину систему обліку об`єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та типів визначає Порядок обліку об`єктів культурної спадщини, затверджений наказом Міністерства культури України від 27 червня 2019 року № 501, зареєстрований в Міністерстві юстиції України19.08.2019 р. за № 941/33912) (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку система обліку об`єктів культурної спадщини включає комплекс заходів із взяття на облік об`єкта культурної спадщини, оформлення облікової документації, занесення чи незанесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру, ведення Реєстру, інвентаризації об`єктів культурної спадщини, включення до Реєстру об`єкта культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, формування облікових справ та внесення змін до Реєстру (зміна категорії пам`ятки та вилучення пам`ятки з Реєстру).

При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку Ініціаторами розгляду питань занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру, внесення змін до відомостей Реєстру, передбачених абзацами другим - п`ятим пункту 1 розділу V Порядку, та внесення змін до Реєстру (далі - Ініціатор) є:

- уповноважений орган - за категорією пам`ятки національного значення;

- уповноважений орган, Українське товариство охорони пам`яток історії та культури, інші громадські організації, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини - за категорією пам`ятки місцевого значення.

Відповідно до пункту 5 Порядку суб`єктами прийняття рішення про занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру, внесення змін до відомостей Реєстру, передбачених абзацами другим-п`ятим пункту 1 розділу V Порядку, внесення змін до Реєстру відповідно до категорії пам`яток є:

- Кабінет Міністрів України - щодо пам`яток національного значення;

- Мінкультури - щодо пам`яток місцевого значення.

Взяття на облік об`єкта культурної спадщини врегульовано розділом II Порядку.

Відтак, взяття на облік об`єкта культурної спадщини забезпечують уповноважені органи, повноваження яких поширюється на територію розміщення такого об`єкта, шляхом занесення його до Переліку об`єктів культурної спадщини (далі - Перелік).

Якщо об`єкт розміщений на території двох або більше адміністративно- територіальних одиниць, взяття на облік забезпечується спільним рішенням відповідних уповноважених органів.

Уповноважений орган розглядає питання про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку за власною ініціативою або за зверненням фізичних, юридичних осіб або інших громадських формувань.

Питання про занесення об`єкта культурної спадщини до Переліку розглядається на підставі:

- фотофіксації об`єкта: фото загального вигляду, фото об`єкта в контексті (навколишньому середовищі), фото найбільш цінних (характерних) елементів об`єкта, фото рухомих об`єктів (деталей), фото загроз (дії негативних чинників);

- історичної довідки, яка містить інформацію про автентичність об`єкта, його цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду, дані історико- архівних досліджень, архітектурних, мистецтвознавчих, бібліографічних та містобудівних вишукувань, складеної у відповідності до вимог пункту 5 розділу III цього Порядку або витяг із наукового звіту дослідника археологічної спадщини.

На момент прийняття оскаржуваного Наказу Міністерства культури України від 05.07.2011 № 511/0/16-11 «Про затвердження науково-проектної документації щодо меж і режимів використання зон охорони пам`яток та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» питання обліку об`єктів культурної спадщини регулювалися Порядком визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1760 (далі - Порядок визначення категорії пам`ятки № 1760).

Відповідно пунктів 2-6 Порядку визначення категорії пам`ятки № 1760, на кожний об`єкт культурної спадщини, що пропонується відповідним органом охорони культурної спадщини для занесення до Реєстру, складається облікова документація, яка підлягає постійному зберіганню в цьому органі.

Занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру без облікової документації не допускається.

Облікова документація на об`єкт культурної спадщини включає облікову картку, його паспорт, коротку історичну довідку, акт технічного стану, довідку про майнову цінність об`єкта.

Облікова документація, що передбачає виконання роботи з метою виявлення, дослідження, фіксації об`єкта культурної спадщини, визначення його антропологічної, археологічної, естетичної, етнографічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності, складається органами охорони культурної спадщини Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, органами охорони культурної спадщини місцевого самоврядування згідно з їх компетенцією або уповноваженими ними установами та організаціями.

Облікова картка об`єкта культурної спадщини повинна містити його найменування, відомості про розташування, дату утворення, первісне призначення, характер сучасного використання, ступінь схоронності, тип і вид об`єкта, наявність науково-проектної документації, а також стислий опис, фото загального вигляду, план, охоронний номер об`єкта, дату і номер рішення, відповідно до якого об`єкт взято на облік.

Паспорт об`єкта культурної спадщини повинен містити: історичні дані про об`єкт, відомості про його сучасний стан, функціональне використання, роль у навколишньому середовищі, територію, а також про ландшафт, твори мистецтва, результати попередньої оцінки антропологічної, археологічної, естетичної, етнографічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності, про основні археологічні, іконографічні, архівні та бібліографічні матеріали, наявність науково-проектної документації, місце її зберігання та зони охорони. У паспорті зазначаються тип і вид об`єкта культурної спадщини, пропонована чи затверджена категорія пам`ятки, охоронний номер з посиланням на рішення, відповідно до якого пам`ятку взято на державний облік. До паспорта додаються матеріали фотофіксації, генеральний план з позначенням зон охорони, поповерхові плани, розрізи, креслення фасадів (у разі потреби).

Об`єкти культурної спадщини національного значення є особливою історичною або культурною цінністю і повинні відповідати критерію автентичності, а також принаймні одному з таких критеріїв:

- справили значний вплив на розвиток культури, архітектури, містобудування, мистецтва країни;

- безпосередньо пов`язані з історичними подіями, віруваннями, життям і діяльністю видатних людей;

- репрезентують шедевр творчого генія, стали етапними творами видатних архітекторів чи інших митців;

- були витворами зниклої цивілізації чи мистецького стилю.

Критерій автентичності означає, що пам`ятка повинна значною мірою зберегти свою форму та матеріально-технічну структуру, історичні нашарування, а також роль у навколишньому середовищі (пункт 10 Порядку № 1760).

Об`єкти культурної спадщини місцевого значення повинні відповідати критерію автентичності, а також принаймні одному з таких критеріїв:

- вплинули на розвиток культури, архітектури, містобудування, мистецтва певного населеного пункту чи регіону;

- пов`язані з історичними подіями, віруваннями, життям і діяльністю видатних людей певного населеного пункту чи регіону;

- є творами відомих архітекторів або інших митців;

- є культурною спадщиною національної меншини чи регіональної етнічної групи (пункт 11 Порядку № 1760).

Згідно з пунктами 12-13 Порядку №1760 відповідність кожного об`єкта культурної спадщини критеріям, зазначеним у пунктах 10 і 11 цього Порядку, оцінюється науковими (вченими) радами установ та організацій, діяльність яких пов`язана з охороною культурної спадщини. За результатами оцінки оформляється протокол, де зазначається, яким саме критеріям відповідає кожен об`єкт культурної спадщини. Протокол надсилається центральному органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Після отримання протоколу, зазначеного у пункті 12, центральний орган виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини у п`ятиденний термін передає його разом з обліковою документацією на розгляд утвореної у цьому органі експертної комісії.

Склад експертної комісії затверджує керівник центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

До складу ради входить не менш як три фахівці з науковим ступенем кандидата чи доктора наук з відповідної спеціальності.

Експертна комісія готує у п`ятиденний термін висновок щодо об`єкта культурної спадщини. Висновок підлягає затвердженню науково-методичною радою центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Зазначений висновок є підставою для занесення пам`ятки до Реєстру.

Як вбачається з Облікової картки 2010 року щойно виявленого об`єкту культурної спадщини, житловий будинок м. Київ, вул. Софіївська, 20/21, за видом архітектури, дата утворення 1869-1870 р.р. Ступінь охоронності об`єкта: конструкція будівлі - монолітне цегляне мурування з несучими стінами. Фундаменти стрічкові змішані - цегла та бут. Перекриття - над підвалами - монолітні залізобетонні по залізобетонним балкам, міжповерхові - дерев`яні по дерев`яним балкам с дошками накату. Конструкції даху - дерев`яні, покриття даху - оцинкована бляха. Ступінь капітальності - мурована споруда з невогнестійким перекриттям.

Згідно з актом огляду технічного стану від 22.11.2010 № 488-2010 технічний стан будинку визначено як - незадовільний. Не зважаючи на технічний стан конструктивних елементів будинку звертається увага на майже 100 % відсутність автентичних конструктивних елементів та елементів оздоблення інтер`єрів, що може бути визначальним аргументом при розгляді питання доцільності включення об`єкта до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (копія додається).

Згідно п. 14 паспорту 2010 року на щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - будинок житловий по вулиці, Софійська, 20/21 м. Київ оцінка антропологічної, археологічної, естетичної етнографічної, історичної мистецької, наукової чи художньої цінності об`єкта: ремонтні роботи та перебудови, що здійснювалися в будинку в період його функціонування, призвели до втрати первісного архітектурного задуму. Об`єм будинку, пластика та декоративне оформлення чолових фасадів неодноразово змінювались. Внаслідок перебудов та перепланувань автентичність інтер`єру повністю втрачено.

Зважаючи на технічний стан конструкцій елементів будинку та 100% відсутність автентичних елементів та елементів оздоблення інтер`єрів вважають за можливе винести питання щодо доцільності включення будинку по АДРЕСА_1 до Реєстру Експертної комісії з розгляду питань занесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (надалі - Реєстр), яка діє при Державній службі охорони культурної спадщини.

Як вбачається з Протоколу №6 засідання Вченої ради Науково-дослідного інституту пам`яткоохоронних досліджень від 15.12.2010 об`єкт культурної спадщини м. Києва - «Будинок» по вулиці, Софійська, 20/21 не рекомендовано до включення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Остаточне рішення щодо внесення/не внесення об`єкта до Реєстру винести на розгляд Експертної комісії з розгляду питань занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру.

Тобто, як вбачається з Протоколу засідання Експертної комісії з розгляду питань занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України № 5/10 від 17.12.2010 (пункту 7.2.) об`єкт культурної спадщини - будинок житловий по вулиці, Софійська, 20/21 не відповідає п.11 Порядку визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.01 №1760. Об`єкт визнано таким, що не підлягає занесенню до Реєстру.

За результатами розгляду зазначеного питання вирішено, що «Будинок» (вул.Софійська, 20/21) не рекомендований до включення до Реєстру. Остаточне рішення щодо внесення/ не внесення цього об`єкту до Реєстру вирішено винести на розгляд Експертної комісії з розгляду питань занесення об`єктів культурної спадщини до Реєстру.

Отже, Вчена рада науководослідного інституту пам`яткоохоронних досліджень у Протоколі № 6 від 15.12.2010 року прийшла до висновку, що «Об`єкт культурної спадщини «Будинок», м. Київ. вул. Софійська 20/21 не відповідає жодному з 4 критеріїв визначених у п. 11 Порядку визначення категорій пам`яток від 27.12.2001 № 1760, а отже і не підлягає занесенню до Реєстру, що підтверджує те, що оскаржуваний наказ було прийнято з додержанням норм законодавства про охорону культурної спадщини, у свою чергу Позивач не навів доказів зворотнього.

Як вбачається з п.2.11. Додатку 3 до Наказу № 605/0/16-10 від 25.08.2010 про затвердження Положення про Науково-методичну раду з питань охорони культурної спадщини Міністерства культури і туризму України, складу зазначеної ради та регламенту роботи і складу Експертної комісії з розгляду питань занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України висновки Експертної комісії оформлюються протоколом і підписуються головуючим та відповідальним секретарем Експертної комісії.

Отже, посилання Позивача щодо порушення вимог Порядку визначення категорій пам`яток № 1760 не складання Експертною комісією висновку щодо об`єкта культурної спадщини є хибними, оскільки, на засіданні 17.12.2010 Експертною комісією розглядався Протокол вченої ради Науково-дослідного інституту пам`яткоохоронних досліджень від 15.12.2010 №6 та затверджувався Протокол № 5/10 Експертної комісії з розгляду питань занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України членами Експертної комісії.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2 Порядку визначення категорій пам`яток № 1760 на кожний об`єкт культурної спадщини, що пропонується відповідним органом охорони культурної спадщини для занесення до Реєстру, складається облікова документація, яка підлягає постійному зберіганню в цьому органі.

Облікова картка об`єкта культурної спадщини повинна містити його найменування, відомості про розташування, дату утворення, первісне призначення, характер сучасного використання, ступінь схоронності, тип і вид об`єкта, наявність науково-проектної документації, а також стислий опис, фото загального вигляду, план, охоронний номер об`єкта, дату і номер рішення, відповідно до якого об`єкт взято на облік.

Висновок щодо відповідності критеріям приймається на підставі документів, поданих Ініціаторами для розгляду питання щодо занесення/ незанесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру.

В пункті 8 «Ступінь схоронності об`єкта» облікової картки, складеної у 2010 році НДІ пам`яткоохоронних досліджень, зазначено: «Згідно з актом огляду технічного стану від 22.11.2010 № 488-2010 технічний стан будинку визначено як - незадовільний. Не зважаючи на технічний стан конструктивних елементів будинку звертається увага на майже 100% відсутність автентичних конструктивних елементів та елементів оздоблення інтер`єрів, що може бути визначальним аргументом при розгляді питання доцільності включення об`єкта до Державного реєстру нерухомих пам`яток України».

Відповідно до Протоколу № 5/10 від 17.12.2010 засідання Експертної комісії з розгляду питань занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затвердженого Науково-методичною радою з охорони культурної спадщини Міністерства культури і туризму України (Протокол № 43 від 24.12.2010, в матеріалах справи), пунктом 7 ухвалено наступне:

-Підтримати висновок доповідача, висновки протоколу вченої ради науково дослідного інституту пам`яткоохоронних досліджень та виступи членів Експертної комісії:

-пунктом 7.2. Об`єкт культурної спадщини - будинок житловий по вул. Софійська, 20/21 не відповідає п. 11 Порядку визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.01 № 1760. Об`єкт визнати таким, що не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Наказом Міністерства культури України від 05.07.2011 № 511/0/16-11 «Про затвердження науково-проектної документації щодо меж і режимів використання зон охорони пам`яток та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» будинок житловий (1869-1870 рр.) за адресою ріг вулиць Софійської, 20 та Володимирської, 21 визнано таким, що не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України у зв`язку з невідповідністю критеріям, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.01 № 1760 Про затвердження Порядку визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Також, посилання Позивача на те, що засідання Науково-методичної ради, результати якого оформлено Протоколом від 24.12.2010 № 43 було неправомочним є хибними, оскільки згідно п.5.9. Додатку 2 до Наказу № 605/0/16-10 від 25.08.2010 про затвердження Положення про Науково-методичну раду з питань охорони культурної спадщини Міністерства культури і туризму України, складу зазначеної ради та регламенту роботи і складу Експертної комісії з розгляду питань занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України засідання Науково-методичної ради або президії ради, вважається правомочним, якщо в ньому беруть участь не менше 50 відсотків облікового складу її членів.

В разі відсутності з поважних причин член Науково-методичної ради має право передати свій голос одному з присутніх на засіданні членів ради.

В разі відсутності з поважних причин відповідального секретаря, він делегує свої повноваження одному з членів Науково-методичної ради.

Як вбачається з Протоколу № 43 на засіданні Науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини 24.12.2010 присутні вісім членів Науково-методичної ради: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Також, з вищевказаного Протоколу вбачається, що відсутні з поважних причин члени Науково-методичної ради делегували свої голоси: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 - ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 - Романченку О.Д.

Отже, в засіданні ради брали участь шістнадцять членів Науково-методичної ради, тобто результати засідання Науково-методичної ради, які було оформлено Протоколом №43 від 24.12.2010 є правомочними.

Будинок житловий за адресою вул. Володимирська, 21/20 (вул. Софійська, 20/21, ріг вулиць Софійської, 20 та Володимирської, 21 згідно інформації, наявної в розпорядженні МКІП, не був внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Наказом Міністерства культури України від 05.07.2011 № 511/0/16-11 «Про затвердження науково-проектної документації щодо меж і режимів використання зон охорони пам`яток та занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» будинок житловий (1869-1870 рр.) за адресою ріг вулиць Софійської, 20 та Володимирської, 21 визнано таким, що не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, у зв`язку з невідповідністю критеріям, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.01 № 1760 Про затвердження Порядку визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Таким чином, у справі наявні докази того, що вказане експертне обговорення відбулось, а рішення було ухвалено уповноваженим колегіальним органом Експертною комісією.

Наказ оформлено належним чином, він містить посилання на підставу його прийняття рішення Експертної комісії, прийнятий уповноваженим центральним органом виконавчої влади Міністерством культури, у межах його компетенції.

Крім того, в матеріалах справи наявний Висновок експерта Київського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції № 3812 та результати проведення судової мистецтвознавчої експертизи за заявою директора ТОВ «Курдонер» І.В. Грицькової від 25.03.2024 (Вх. реєстр. від 11.06.2024 № 4401/09-24). Зазначено: «В результаті проведеного дослідження експерт дійшов висновку, що об`ємно-просторова композиція навколо Софіївської площі в результаті нової забудови ХХ-ХХІ ст. зазнала змін, внаслідок чого традиційний характер середовища в історичних параметрах і габаритах, відповідно до проєкту забудови садиби у 1869-1873 рр., не збережено. На теперішній час не збережено ансамбль забудови садиби за адресою: вул. Софійська, 20/21 -Володимирська, 21/20 м. Київ навколо Софіївської площі друг. половини ХІХ поч. ХХ ст. Будинок, побудований в 1869 році, порушує гармонізацію з навколишнім середовищем, містобудівним плануванням та новим функціональним наповненням площі».

Судом не встановлено порушення процедури ухвалення наказу: наявні відповідні матеріали, висновки комісії, а також дотримано порядок ухвалення індивідуального акту. Оскаржуваний наказ приймався на підставі рішення Експертної комісії в порядку передбаченому чинним законодавством.

Суд також враховує висновки, зроблені Верховним Судом у постановах від 08.05.2023 у справі №640/28045/20, від 02.05.2023 у справі №460/1864/20, відповідність чи невідповідності критеріям, визначеним у Порядку визначення категорій пам`яток, а отже й оцінка історичним та архітектурним цінностям об`єкта має надаватися на стадії вирішення питання про занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру, через що такі обставини та факти не підлягають і судовій перевірці при оскарженні рішення щодо включення об`єкта культурної спадщини до Переліку.

Курім того, Постановою Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.10.2023 по справі № 826/15864/17, крім всього іншого, судом встановлено: «За таких обставин, формальний недолік у процедурі розгляду питання про відповідність будівлі критеріям пам`ятки на засіданні науково- методичної ради КНМЦ (розгляд без облікової картки об`єкта культурної спадщини) не є вирішальним і не може бути підставою для оцінки рішення як протиправного, оскільки це не узгоджується із конституційним обов`язком держави забезпечувати правову охорону культурної спадщини» (пункту 84 вказаної постанови Верховного Суду).

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи Позивача про протиправність пункту п. 4 наказу Міністерства культури України від 05.07.2011 № 511/0/16-11 в частині визнання об`єкта культурної спадщини - «Будинок житловий», 1869-1870 роки, ріг вулиць Софіївської, 20 та Володимирської, 21 в м. Києві таким, що не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України у зв`язку з невідповідністю критеріям, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1760 «Про затвердження Порядку визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» є безпідставними.

Відтак, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не надано доказів понесення ним судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати присудженню на користь відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 02 жовтня 2025 р.