Справа № 320/4024/25
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4024/25 Суддя (судді) першої інстанції: Вісьтак М.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа: ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати пункт рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.02.2024 року № 37/168 про призначення сину загиблого ОСОБА_4 та матері загиблого ОСОБА_2 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_5 у частині визначення розміру одноразової грошової допомоги - 2/3 частини 15 000 000 грн., в сумі 10 000 000 грн. 00 коп. у рівних частках кожному;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_4 сину загиблого солдата ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 31.03.2023 року та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 10.11.2023 року № 321/KL/9171 у період дії воєнного стану недоплачену частину одноразової грошової допомоги 15 000 000 грн., у сумі 2 500 000 (два мільйони п`ятсот тисяч) грн. 00 коп.;

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що Міністерство оборони України протиправно ухвалило рішення про призначення сину загиблого ОСОБА_4 та матері загиблого ОСОБА_2 у сумі 10 000 000 грн. 00 коп. у рівних частках кожному, залишивши резервними 5 000 000 грн. для цивільної дружини, яка, на думку сторони позивача, не має права на отримання відповідних коштів, яке оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.02.2024 року № 37/168 про призначення сину загиблого ОСОБА_4 та матері загиблого ОСОБА_2 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_5 (Київський МТЦКСП), що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 31.03.2023 року та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 10.11.2023 року № 321/KЦ/9171 у частині визначення розміру одноразової грошової допомоги - 2/3 частини 15 000 000 грн., у сумі 10 000 000 (десяти мільйонів) грн. 00 коп. у рівних частках кожному.

Зобов`язано Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_4 сину загиблого солдата ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 31.03.2023 року та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 10.11.2023 року № 321/KL/9171 у період дії воєнного стану недоплачену частину одноразової грошової допомоги 15 000 000 грн., у сумі 2 500 000 (два мільйони п`ятсот тисяч) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що наявність іншої особи, зокрема, ОСОБА_3 , яка заявила свої наміри щодо отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ОСОБА_5 , а також той факт, що трирічний строк для звернення у встановленому порядку для отримання згаданої виплати, ще не сплив, апелянт вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_4 нерозподіленої частки одноразової грошової допомоги, що лишилась не виплаченою, є передчасною та необґрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що оскільки ОСОБА_3 не є членом сім`ї, та не перебувала в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_5 , на час його загибелі, тобто вона не має права на одноразову грошову допомогу та не може на неї претендувати, навіть якщо встановить факт спільного проживання з загиблим військовослужбовцем, оскільки законодавством, що діяло на момент загибелі ОСОБА_5 передбачено, що цивільна дружина не має відповідного права.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2025 прийнято до провадження дану справу та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження з 19 серпня 2025 року.

У силу вимог частини першої статті 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 знаходились у шлюбі з 04.04.2008 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 214.

Надалі, шлюбні відносини між подружжям припинилися та сторони розірвали шлюб.

Родинні зв`язки сина позивача та загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , у якому вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_5 та позивача народився син ОСОБА_4 , актовий запис № 451.

Однак, у подальшому, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, місцем смерті вказана Донецька обл., с. Калинівка, актовий запис № 5196.

Довідкою про причину смерті, видана 07.03.2023 підтверджується, що смерть ОСОБА_5 , 1971 року народження, настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок вибухової травми під час бойових дій.

12 серпня 2024 року представником позивача адвокатом Данило С.М., в інтересах ОСОБА_1 , було надіслано адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо розміру грошової допомоги, яка підлягає виплаті сину загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 .

У відповіді від 19.08.2024 року на адвокатський запит зазначено, що на підставі протоколу Комісії Міністерства оборони України від 23.02.2024 №371/168 матері та сину загиблого призначено одноразову допомогу в розмірі 10 000 000 грн (2/3 частини від 15 000 000 грн) у рівних частках.

Також згідно відповіді Міністерства оборони України від 08.12.2024 № 18-12-АЗ/24-1, вбачається, що враховуючи висновок комісії від 23.02.2024 на даний час право цивільної дружини загиблого ОСОБА_5 на отримання одноразової грошової допомоги залишається невизначеним, відповідна частка допомоги (1/3) нерозподілена.

Повторно, 18.12.2024 було направлено запит до Міністерства оборони України з вимогою надати інформацію на яких підставах було призначено 2/3 частини від 15 000 000 грн у рівних частинах, а не повну суму.

Листом від 25.12.2024 №220/13/10545 Міністерство оборони України проінформувало, що 1/3 частини допомоги залишено нерозподіленою через можливу участь у розподілі цивільної дружини загиблого ОСОБА_3 , право якої потребує уточнення.

При цьому, цивільна дружина ОСОБА_3 зверталася до Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/7192/24 з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, однак ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2024 її заява була залишена без розгляду.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах позивач, як мати ОСОБА_4 - сина загиблого ОСОБА_5 , має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 2 500 000 грн. 00 коп., яка передбачена постановою № 168, у зв`язку із чим призначення і виплата їй 1/3 цієї суми не ґрунтується на вимогах законодавства.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

За приписами статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця), зокрема, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Згідно з частиною третьою статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої, восьмої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Вимогами частини дев`ятої ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» закріплено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

Пунктом 2 Постанови № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000,00 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору (абзац 1 пункту 2 зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2022 № 1066).

Абзацами 2-4 пункту 2 Постанови № 168 передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

На виконання вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.06.2022 № 383 затверджена Інструкція з призначення і виплати в Державній прикордонній службі України одноразової грошової допомоги (далі - Інструкція № 383).

У силу вимог пункту 2 Інструкції № 383 особи, які відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору, звертаються до Адміністрації Державної прикордонної служби України або регіонального управління, або загону морської охорони, або органу охорони державного кордону, або органу забезпечення, або навчального закладу, або науково-дослідної установи Державної прикордонної служби України, або підрозділу спеціального призначення за останнім місцем проходження військової служби загиблого (померлого) військовослужбовця або іншого органу Державної прикордонної служби України, на який наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України покладено функції з призначення та виплати ОГД, із заявою, складеною в довільній формі.

За приписами пункту 3 Інструкції № 383, особа, яка звернулася до органу Держприкордонслужби щодо призначення та виплати ОГД, подає такі документи:

1) заяву (кожного члена сім`ї (повнолітнього), батьків та утриманців загиблого (померлого), у разі наявності малолітніх, неповнолітніх дітей - іншого з батьків, опікунів чи піклувальників).

У разі якщо особа, яка має право на отриманням ОГД та відмовляється від її отримання, надається нотаріально посвідчена в установленому законодавством України порядку заява про відмову від отримання ОГД;

2) копії: документа, що посвідчує особу, передбаченого частиною першою статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідно до закону); свідоцтва про смерть військовослужбовця; постанови військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку загибелі або отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва), що спричинило смерть військовослужбовця; документа, що підтверджує сімейні (родинні) зв`язки із загиблим (померлим) військовослужбовцем: для дружини/чоловіка - свідоцтва про шлюб; для дитини - свідоцтва про народження дитини; для батьків - свідоцтва про народження військовослужбовця, який загинув (помер); для опікунів чи піклувальників над дітьми військовослужбовця, який загинув (помер), - рішення місцевої державної адміністрації, виконавчого органу місцевої ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування; документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, зокрема про те, що загибель (смерть) не пов`язана із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

3) витяги: з наказу керівника органу Держприкордонслужби про виключення військовослужбовця із списків особового складу; з особової справи про склад сім`ї.

Пунктами 5-9 Інструкції № 383 передбачено, зокрема, що для вирішення питання щодо можливості призначення та виплати ОГД в органах Держприкордонслужби утворюється комісія з питань виплати ОГД. Склад комісії затверджується керівником органу Держприкордонслужби. Комісію очолює один із заступників керівника органу Держприкордонслужби. До складу комісії включаються представники штабу (за наявності в штаті органу), підрозділів фінансово-економічного, юридичного, кадрового, медичного, запобігання та виявлення корупції та з охорони праці.

Розгляд документів про призначення ОГД в органах Держприкордонслужби здійснюється комісією в 10-денний строк з дня реєстрації заяви разом із документами передбаченими пунктом 3 цієї Інструкції. У виняткових випадках (наприклад, відсутність доступу до державних реєстрів, ведення бойових дій в районах де дислокуються органи Держприкордонслужби) строк розгляду може бути продовжений, про що письмово у цей же строк повідомляється отримувач.

За результатами розгляду поданих заявником документів комісія приймає рішення у формі висновку про призначення ОГД або про відмову в її призначенні, який затверджується керівником відповідного органу Держприкордонслужби.

За приписами частини першої статті 1 Сімейного кодексу України даний Кодекс визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа (частини перша-третя статті 3 Сімейного кодексу України).

Аналіз вищевикладених правових норм дає підстави для висновку, що сім`ям загиблих військовослужбовців Збройних Сил, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000,00 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть. При цьому, держава має забезпечити рівні та справедливі соціально-правові гарантії для усіх членів сімей військовослужбовців, що загинули (померли) через виконання ними обов`язків військової служби, оскільки виплата одноразової грошової допомоги має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника).

Як свідчать матеріали справи, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, місцем смерті вказана Донецька обл., с. Калинівка, актовий запис № 5196.

12 серпня 2024 року представником позивача адвокатом Данило С.М., в інтересах ОСОБА_1 , було надіслано адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо розміру грошової допомоги, яка підлягає виплаті сину загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 .

У відповіді від 19.08.2024 на адвокатський запит зазначено, що на підставі протоколу Комісії Міністерства оборони України від 23.02.2024 №371/168 матері та сину загиблого призначено одноразову допомогу в розмірі 10 000 000 грн (2/3 частини від 15 000 000 грн) у рівних частках.

Також згідно відповіді Міністерства оборони України від 08.12.2024 № 18-12-АЗ/24-1, вбачається, що враховуючи висновок комісії від 23.02.2024 на даний час право цивільної дружини загиблого ОСОБА_5 на отримання одноразової грошової допомоги залишається невизначеним, відповідна частка допомоги (1/3) нерозподілена.

Повторно, 18.12.2024 було направлено запит до Міністерства оборони України з вимогою надати інформацію на яких підставах було призначено 2/3 частини від 15 000 000 грн у рівних частинах, а не повну суму.

Листом від 25.12.2024 №220/13/10545 Міністерство оборони України проінформувало, що 1/3 частини допомоги залишено нерозподіленою через можливу участь у розподілі цивільної дружини загиблого ОСОБА_3 , право якої потребує уточнення.

Тобто, позиція Міністерство оборони України грунтується на тому, що зменшення позивачу розміру одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, зумовлене наявністю окрім матері загиблого та сина, ще цивільної дружини померлого, що є підставою для резервування половини одноразової грошової допомоги.

Відтак, особами, які можуть звернутись за одноразовою грошовою допомогою, є:

- мати померлого військовослужбовця ОСОБА_2 (для якої призначено допомогу у розмірі 5 000 000 грн.);

- син померлого військовослужбовця ОСОБА_4 (для якого призначено допомогу у розмірі 5 000 000 грн.);

- цивільна дружина померлого військовослужбовця ОСОБА_3 , відносно якої вказано, що інформація потребує уточнення (для якої зарезервовано допомогу у розмірі 5 000 000 грн.).

Як вже зазначалось, згідно зі статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції на час загибелі ОСОБА_5 ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один з подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

У силу вимог частин першої та другої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Тобто, законодавець наділив правом на отримання одноразової грошової допомоги лише другого з подружжя, який не одружився вдруге.

У подальшому, законодавець Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09.12.2023 №3515-IX виклав статтю 16-1 Закону №2011-XII у редакції, в якій відповідно до пункту 4 цієї статті передбачив, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути належною підставою визначати особу щодо якої встановлено цю обставину, як «один із подружжя, який не одружився вдруге».

З матеріалів справи вбачається, що протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.02.2024 року № 37/168 прийнято рішення про призначення частки одноразової грошової допомоги матері та сину загиблого ОСОБА_5 у розмірі 2/3 частини 15 000 000 грн., у сумі 10 000 000 грн у рівних частках кожному.

Тобто, сину позивача було призначено вказану допомогу лише у розмірі 5 000 000 грн. одноразової грошової допомоги.

Разом з цим, як вірно зазначено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів про реєстрацію шлюбу між загиблим ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а також не має підтвердження про встановлення факту спільного проживання чоловіка та дружини без реєстрації у судовому порядку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.10.2024 у справа №280/9248/23 наголосив на тому, що чинним законодавством не передбачено механізму резервування половини (частини) одноразової грошової допомоги за особою із непідтвердженим соціально-правим статусом необхідним для можливості реалізації права у сфері соціального забезпечення (права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у рівних частках на всіх отримувачів), натомість передбачено, що якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги між особами, які мають на неї право, вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

Таким чином, позивач, як мати ОСОБА_4 - сина загиблого ОСОБА_5 , має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 2 500 000 грн. 00 коп., яка передбачена постановою № 168, у зв`язку із чим призначення і виплата їй 1/3 цієї суми не ґрунтується на вимогах законодавства.

Як наслідок, з метою належного способу порушеного права слід зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_4 сину загиблого солдата ОСОБА_5 недоплачену частину одноразової грошової допомоги 15 000 000 грн, у сумі 2 500 000 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо клопотання позивача у відзиві на апеляційну скаргу про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 60 000 грн суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Згідно з положеннями статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною третьою статті 134 КАС України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз вимог статті 134 КАС України дає підстави для висновку, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно із частиною дев`ятою статті 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз положень процесуального законодавства, якими врегульовано питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 13 Закону №5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та Адвокатським Бюро «Сергій Данило» укладено Договір №2-29/07/24 від 29 липня 2024 року про надання правової допомоги.

Згідно додаткової угоди №2 від 26 травня 2025 року до договору №2-29/07/24 від 29 липня 2024 року вбачається, що Бюро зобов`язується надати послуги Клієнту щодо юридичного супроводу справи №320/4024/25 у Шостому апеляційному адміністративному суді.

Пунктом 2 вказаної додаткової угоди передбачено, що вартість послуг з надання правничої допомоги становить 4000 грн за 1 годину часу, який адвокат витратив для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 3 такої додаткової угоди визначено, що Сторони погодили, що розмір гонорару за супроводження справи в Шостому апеляційному адміністративному суді становить 60000 грн.

У свою чергу, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 60000 грн позивачем додано до матеріалів справи рахунок від 09.09.2025, акт приймання-передачі грошових коштів від 09.09.2025, акт приймання-передачі наданих послуг від 10.09.2025.

У той же час, колегія суддів зауважує, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 813/1966/18.

Разом з тим, доказів неспівмірності таких витрат відповідачем до суду апеляційної інстанції подано не було, як і не було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату послуг правничої допомоги адвоката.

У той же час, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Так, Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі №640/16093/21 вказав, що в будь-якому випадку, суд зобов`язаний перевірити докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість, з огляду на положення частини четвертої статті 134 КАС України згідно якої для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

До того ж, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними.

Колегія суддів враховує, що фактично у суді апеляційної інстанції представником позивача було складено відзив на апеляційну скаргу, заперечення на заяву про поновлення строків, заяву про долучення витрат на правничу допомогу, інших робіт в межах договору про надання правової (професійної правничої) допомоги виконано не було.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 частини першої ст.1 Закону №5076-VI).

При цьому, відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення; надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні; представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами; представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Слід зазначити, що представником позивача не доведено суду, яким чином зазначена послуга як заперечення на заяву про поновлення строків мала вплив на хід розгляду справи в частині надання професійної правничої допомоги позивачеві, враховуючи, що cудом апеляційної інстанції було відкрито апеляційне провадження за апелчційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року.

При цьому, надані послуги адвокатом такі як заява про долучення витрат на правничу допомогу охоплюються написанням відзиву на апеляційну скаргу, де було наголошено на необхідності відшкодування витрат на правничу допомогу.

З огляду на вищевказане, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60000 грн., понесені в суді апеляційної інстанції є безперечно не співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг відповідачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), виходячи з того, що даний спір є справою незначної складності, предмет доказування об`єктивно не вимагав вжиття значних зусиль для з`ясування справжніх обставин фактичної дійсності, вивчення змісту належних норм права, спростування мотивів суб`єкта владних повноважень, а написання відзиву на апеляційну скаргу не потребувало витрати значного обсягу часу.

Верховним Судом у додатковій постанові від 08 березня 2023 року у справі №873/52/22 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом та значимості таких дій у справі, колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу лише на суму 5000 грн, є документально підтвердженими, та є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, що відповідає критерію реальності таких витрат.

З огляду на вказане, оцінюючи заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до переконання, що вказані витрати на правничу допомогу лише у розмірі 5000 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року - залишити без змін.

Cтягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 (п`ять тисяч гривень) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України ().

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко