Справа № 420/18394/22
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/18394/22

Перша інстанція: суддя Андрухів В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Територіальний центр контролю якості речового майна Південного регіону, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), третя особа: Територіальний центр контролю якості речового майна Південного регіону, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати при звільненні грошового забезпечення у повному обсязі, додаткової винагороди та не виплати грошової компенсації замість речового майна;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 01.10.2022 по 20.10.2022 включно, в розмірі, який він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити щомісячну додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) за період з 01.10.2022 по 20.10.2022, включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки належних виплат при звільненні - за період з 21.10.2022 по день повного розрахунку, шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати.

- стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на його користь суму витрат у сумі 6633 грн., пов`язаною з правничою допомогою адвоката.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що проходив службу у Збройних Силах України та наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.10.2022 №166 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Далі позивач пояснює, що під час звільнення з військової служби і виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідач не провів з ним повний розрахунок. Окрім цього, позивач вважає, що внаслідок не виплати при звільненні в повному обсязі усіх видів грошового забезпечення, виникають наслідки для застосування до спірних правовідносин статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), яка регулює виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок №100).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в частині вимог щодо виплати винагороди, передбаченої Постановою №168 та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Апелянт зауважує, що компенсація вартості за неотримане речове майно, яка належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП, а застосування передбаченої статтею 117 КЗпП відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення зі списків особового складу військової частини, а тому вважає, що вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На переконання апелянта, невиконання суб`єктом владних повноважень дій щодо виплати середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, порушує його права, гарантовані Конституцією України та становить втручання у право власності, у розумінні положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім цього, в апеляційній скарзі ставиться питання про стягнення на користь позивача з ВЧ НОМЕР_1 судові витрати, що пов`язані із наданням адвокатом правничої допомоги у розмірі 6633,00 грн.

ВЧ НОМЕР_1 та Територіальний центр контролю якості речового майна Південного регіону своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року витребувано у Військової частини НОМЕР_1 копії карток особового рахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2022 рік та довідку про розмір та складові грошового забезпечення ОСОБА_1 за серпень вересень 2022 року.

25.09.2025, на виконання ухвали апеляційного суду, ВЧ НОМЕР_1 направила витребувані судом довідки про розмір та складові грошового забезпечення позивача.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За такого правового регулювання, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку судового рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України, зокрема, у ВЧ НОМЕР_1 .

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 24.01.2022 №24 начальник Територіального центру контролю якості речового майна Південного регіону, підполковник ОСОБА_1 увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (а.с.94).

Наказом т.в.о. начальника Центрального управління контролю якості (по стройовій частині) від 31.01.2022 № 13 підполковник ОСОБА_1 увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України, на термін перебування у розпорядженні залишений на всіх видах забезпечення та у списках Територіального центру контролю якості речового майна Південного регіону (а.с.95).

Наказом т.в.о. начальника Центрального управління контролю якості (по стройовій частині) від 24.02.2022 № 22 колишній начальник Територіального центру контролю якості речового майна Південного регіону підполковник ОСОБА_1 , який з 31.01.2022 знаходиться в розпорядженні директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України, допущений до тимчасового виконання обов`язків начальника Територіального центру контролю якості речового майна Південного регіону (а.с.96).

Наказом т.в.о. начальника Центрального управління контролю якості (по стройовій частині) від 11.05.2022 № 33 відповідно наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 24.01.2022 №24, наказу директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) від 03.05.2022 №89, колишній начальник Територіального центру контролю якості речового майна Південного регіону підполковник ОСОБА_1 , який з 31.01.2022 знаходиться у розпорядженні директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України, з 11.05.2022 увільнений від тимчасового виконання обов`язків начальника Територіального центру контролю якості речового майна Південного регіону та залишений на всіх видах забезпечення у Територіальному центрі контролю якості речового майна Південного регіону (а.с.97).

Наказом директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) від 12.10.2022 №218 підполковник ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України, колишній начальник Територіального центру контролю якості речового майна Південного регіону, звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.98).

Наказом начальника Територіального центра контролю якості речового майна Південного регіону (по стройовій частині) від 20.10.2022 № 166 підполковник ОСОБА_1 , звільнений у відставку з 20.10.2022 виключений зі списків особового складу Територіального центру контролю якості речового майна Південного регіону та всіх видів забезпечення (а.с.99-100). Також зазначеним наказом наказано виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 73993,26 грн.

Відповідно рапорту від 20.10.2022 справи здав, не заперечував щодо виплати йому належних сум виплат та компенсацій відповідно до наказу начальника Територіального центру контролю якості речового майна Південного регіону № 166 від 20.10.2022 після надходження коштів до військової частини НОМЕР_1 (а.с.101).

Відповідно платіжного доручення № 1048 від 26.11.2022 позивачу була виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно у розмірі 72883,36 грн (а.с.67).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до положень пункту 6 розділу ХХVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260) грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України, у зв`язку з чим дійшов висновку, що з огляду на перебування позивача у розпорядженні понад два місяці, відповідач правомірно виплачував йому грошове забезпечення. Також суд зазначив, що вимоги позивача щодо нарахування винагороди, передбаченої Постановою №168, а також щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів частково не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги стосовно протиправної бездіяльності відповідача, яка виразилася у невиплаті додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за період з 01.10.2022 по 20.10.2022, та зобов`язання відповідача виплатити таку винагороду, колегія суддів керується наступним

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, який існує і на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168.

Приписи пункту 1 Постанови №168 визначають, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів.

Отже, відповідно до вимог пункту 1 Постанови №168, для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил на період дії воєнного стану у розмірі 30 000 грн необхідно встановити такі обставини, як: перебування у відносинах військової служби у період дії воєнного стану; несення військової служби у статусі військовослужбовця Збройних Сил.

Суд апеляційної інстанції дослідив матеріали справи та встановив, що наказом від 11.05.2022 № 33 підполковник ОСОБА_1 , який з 31.01.2022 знаходиться у розпорядженні директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України, з 11.05.2022 увільнений від тимчасового виконання обов`язків начальника Територіального центру контролю якості речового майна Південного регіону та залишений на всіх видах забезпечення у Територіальному центрі контролю якості речового майна Південного регіону (а.с.97).

Наказом директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) від 12.10.2022 №218 підполковник ОСОБА_1 , що перебуває у розпорядженні директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України, звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.98).

Наказом начальника Територіального центра контролю якості речового майна Південного регіону (по стройовій частині) від 20.10.2022 № 166 підполковник ОСОБА_1 з 20.10.2022 виключений зі списків особового складу.

Також колегія суддів дослідила надані на виконання ухвали апеляційного суду довідки про розмір та складові грошового забезпечення колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , з яких вбачається, що останньому винагорода, встановлена Постановою № 168 на період дії воєнного стану у жовтні 2022 року виплачена в розмірі 30000 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про безпідставність заявлених в цій частині позовних вимог та погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позову у зазначеній частині.

На думку колегії суддів, доводи апелянта жодним чином не підтверджують обґрунтованість заявлених вимог, не містять аргументів на спростування висновків суду першої інстанції та ґрунтуються на безпідставних твердженнях апелянта про зворотне.

Переходячи до оцінки доводів апелянта про помилковість висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо зобов`язання військову частину нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці Про захист заробітної плати № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відтак, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульоване питання строків повного проведення розрахунку при звільненні, а також не встановлено правових наслідків недотримання такого строку, в даному випадку мають бути застосовані приписи КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частина 1 статті 117 КЗпП України визначає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі і вище Закон №2352-ІХ), яким внесені зміни до статті 117 КЗпП України за змістом яких текст цієї статті викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Отже, починаючи з 19.07.2022 стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більш як за шість місяців.

Повертаючись до обставин справи, колегія суддів враховує, що наказом від 20.10.2022 №166 підполковник ОСОБА_1 , звільнений з військової служби за станом здоров`я, виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 20.10.2022.

Згідно вказаного наказу, серед іншого, визначено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 73993,26 грн.

Остаточний розрахунок з ОСОБА_1 відповідач здійснив 26.11.2022, що сторонами не заперечується.

Оскільки позивачу усі належні йому суми не були виплачені під час звільнення, слід констатувати, що останній набув право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні таких вимог із посиланням на те, що позивач не вказав, чи проведений з ним повний розрахунок, коли саме та у якому розмірі виплачені суми із затримкою та який розмір грошового забезпечення позивача за останні повні два місяці служби, що передували звільненню, оскільки в силу вимог статей 77, 80 КАС України суд має можливість збирати докази з власної ініціативи.

Як мовилося вище, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025 витребувано у ВЧ НОМЕР_1 копії карток особового рахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2022 рік та довідку про розмір та складові грошового забезпечення за серпень вересень 2022 року, які на вимогу суду були направлені відповідачем до суду.

Так, середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100(далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вбачається з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 грошове забезпечення позивача за серпень 2022 року складає 31893,50 грн., грошове забезпечення позивача за вересень 2022 року складає 31893,50 грн.

При цьому, кількість календарних днів за серпень, вересень 2022 року складає 61 календарний день, а тому середньоденне грошове забезпечення позивача становить 1045,69 грн. (31893,50 грн. х2/61) за 1 календарний день.

Період затримки виплати сум при звільнені складає 35 календарних днів та обраховується з 21.10.2022 (перший день після виключення) по 25.11.2022 (день, що передує дню фактичного розрахунку) включно.

Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 становить 36599,15 грн. (1045,69 грн. х 35).

З урахуванням наведеного, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у зазначеній частині знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому наявні підстави для її часткового задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 слід скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.10.2022 по 20.11.2022 та ухвалити у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити шляхом зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку в сумі 36599,15 грн.

Стосовно заявлених в апеляційній скарзі вимог про стягнення судових витрат, які пов`язані із наданням адвокатом правничої допомоги, колегія суддів керується наступним.

Так, за правилами пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Стаття 134 КАС України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Наведене свідчить, що норми КАС України передбачають такі критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, адвокат Лазуткин О.В. (свідоцтво №003929 від 18.09.2019) надав Договір про надання правової допомоги від 07.11.2022, який укладений між адвокатом Лазуткиним О.В. з однієї сторони та ОСОБА_1 , з іншого боку, відповідно до умов якого, сторони узгоджують розмір винагороди визначається згідно з додатку до цього договору (а.с.16).

Також сторони уклали додаток №1 до Договору від 07.11.2022, яким сторони встановили порядок розрахунку вартості однієї години наданих послуг та вартості одного документа за послуги (а.с.19).

Згідно акта приймання-передачі наданих послуг від 08.11.2022 сторони погодили, що за результатами розгляду судової справи позивачем були понесені судові витрати на професійну правничу допомогу на суму 6633,00 грн.

Водночас, колегія суддів враховує, що за наслідком розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд дійшов висновків про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог, а саме: за результатом апеляційного перегляду позовні вимоги задоволені лише в частині визнання права позивача на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суму 36599,15 грн, в іншій же частині позовні вимоги залишені без задоволенні.

Наведене свідчить про те, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу мають бути відшкодовані частково, а тому витрати на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню у розмірі 3000,00 грн.

При цьому колегія суддів враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанови від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, в якому суд виснував, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, адже суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Відповідно до приписів статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково є неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права, колегія суддів вважає, що судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання права позивача на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в цій частині. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку.

Ухвалити у скасованій частині постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку в сумі 36 599,15 грн. (тридцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 15 коп.).

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати, які пов`язані із наданням адвокатом правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн.(три тисячі гривень 00 коп.)

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко