Справа № 380/16936/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії -

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці із вимогою визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЗХ/ ЛВ/13237/13/06/РРО/-ФС від 09 травня 2024 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач позивач здійснює свою діяльність з роздрібного продажу алкогольних напоїв в продуктовому магазині по АДРЕСА_1 . Вказав, що безпосередньо у місці торгівлі реалізацію алкогольних виробів здійснює продавець і працівник ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 . Повідомив, що за цією ж адресою, поруч у сусідньому відділі продуктового магазину, на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 12 грудня 2013 року, здійснює свою діяльність також і ФОП ОСОБА_3 . Однак, така особа провадить діяльність виключно з торгівлі продуктами харчування, а також безалкогольними напоями. Повідомив, що функції щодо реалізації такої продукції покладено на ОСОБА_4 , яка перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 на підставі Наказу № 11 від 27 лютого 2023 року Про прийняття на роботу, Повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту від 27 лютого 2023 року. Повідомив, що із Акту (довідки) фактичної перевірки № 13237/13/06/РРО/ НОМЕР_1 від 28 березня 2024 року, а також Протоколу № 01001 про адміністративне правопорушення від 28 березня 2024 року, підставою для застосування фінансової санкції до ФОП ОСОБА_1 слугувало неоформлення ним трудових відносин із ОСОБА_4 під час продажу нею алкогольного напою за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що причиною для таких дій ОСОБА_4 слугувала тимчасова відсутність у місці торгівлі працівника позивача ОСОБА_2 у зв`язку із річницею смерті її чоловіка. Вказав, що у зв`язку із необхідністю влаштування поминальних заходів в честь пам`яті покійного чоловіка продавець позивача ОСОБА_2 була відсутньою в закладі торгівлі 28 березня 2024 року і її функції протягом вказаного дня погодилася виконувати ОСОБА_4 , працівниця ФОП ОСОБА_3 , яка всеодно була присутньою на робочому місці сусіднього відділу у зв`язку із виконанням безпосередньо своїх трудових функцій. Позивач стверджує, що жодних фінансових втрат внаслідок заміни ОСОБА_4 протягом одного робочого дня працівника позивача ОСОБА_2 , держава або її бюджет не понесли, оскільки обидві вказані особи перебувають у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5 і ФОП ОСОБА_1 , які здійснюють діяльність за одним і тим самим місцем розташування продуктового магазину по АДРЕСА_1 , однак ведуть торгівлю різними групами товарів продуктами харчування, продовольчими товарами і алкогольними напоями відповідно. Вважає, що у зв`язку із відсутністю в діях ФОП ОСОБА_1 будь-яких порушень прав держави чи її контролюючих органів, відсутністю заподіяної шкоди бюджету в контексті недоотриманих доходів, платежів та зборів від оподаткування найманої праці продавців закладу торгівлі, що оскаржувана постанова № ЗХ/ЛВ/13237/13/06РРО/-ФС від 09 травня 2024 року повинна визнаватися протиправною і такою, що підлягає скасуванню. Тому звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою судді від 12.08.2024 в справі відкрито провадження в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

16.08.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, а також додаткові пояснення (вх. № 39130 від 21.05.2025) в яких останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. В обґрунтування заперечень вказав, що відповідно до статті 21 КЗпП трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вказав, що оскільки актом фактичної перевірки зафіксовано (та не оспорюється Позивачем) здійснення ОСОБА_4 трудових функцій продавця, а саме реалізацію алкогольної продукції, то можна констатувати фактичний допуск її до роботи. Водночас жодних документів, які підтверджують належне оформлення трудових відносин з ОСОБА_4 , станом на даний момент Позивачем надано не було. Стверджує, що в даній ситуації ОСОБА_4 виконувала роботу з відома ФОП ОСОБА_1 та в його інтересах. Більше того, в продуктовому магазині, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - лише Позивач має право здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями. Повдіомив також, що факт належного працевлаштування ОСОБА_4 в ФОП ОСОБА_3 жодним чином не спростовує факт допущення її до роботи ФОП ОСОБА_1 без належного оформлення трудових відносин. Дане порушення буде наявне навіть у разі відсутності бажання ОСОБА_4 працювати в позивача на підставі трудового договору. Крім того вказав, що в п. 4.1 Акту фактичної перевірки не зазначено конкретну причину відсутності ОСОБА_2 , а в Протоколі № 01001 від 28 березня 2024 року взагалі відсутні будь-які пояснення щодо встановлених порушень, що суперечить сказаному Позивачем та знову ж таки свідчить про його недобросовісність. Просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

04.04.2024 на адресу Міжрегіонального управління надійшов лист ГУ ДПС у Львівській області від 01.04.2024 № 4196/5/13-01-07-09 (вх. № 4721/ЗХ/1-24 від 04.04.2024) з долученням копій матеріалів фактичної ФОП ОСОБА_1 .

З акта фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 28.03.2024 № 13237/13/06/ РРО/ НОМЕР_1 встановлено, що під час проведення перевірки у ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; юридична адреса: 80762, Львівська обл., Золочівський р-н, с. Коропець) за фактичним місцем провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1 , зафіксовано за виконанням трудових функцій продавця, а саме за реалізацією алкогольної продукції, ОСОБА_4 .

ГУ ДПС у Львівській області було встановлено використання праці найманої особи без належного оформлення трудових відносин.

Листом № ЗХ/3.1/5672-24 від 08.04.2024 Міжрегіональне управління повідомило позивача про одержання відповідачем вищезгаданого акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Львівській області та довело до відома, що акт перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю є підставою для накладення штрафу, передбаченого ч. 2 ст. 265 КЗпП України, а також долучило рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЗХ/ЛВ/ ДПС-13237/13/06/РРО/ НОМЕР_1 від 08.04.2024.

Розгляд справи про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 було призначено на 09.05.2024 у приміщенні Міжрегіонального управління за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича, 8.

На розгляд даної справи позивач не з`явився, додаткові пояснення/зауваження або ж докази на адресу Міжрегіонального управління не надходили, що не заперечується позивачем.

За результатами розгляду справи уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління винесено постанову № ЗХ/ЛВ/13237/13/06/ РРО/-ФС від 09.05.2024, якою вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф за порушенням вимог ч. 4 ст. 24 КЗпП України та вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішення спору, суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5)при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 265 Кодексу законів про працю України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження; вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Відповідно до частини четвертої статті 265 Кодексу законів про працю України, штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі Порядок № 509).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 509 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю") штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктом 4 Порядку № 509 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю") передбачено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі № 640/17424/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, було визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю", якою, серед іншого, внесено зміни до Порядку № 509, в тому числі в частині можливості накладати штрафи на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, а також порядку розгляду справи про накладення штрафу.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 набрало законної сили 14.09.2021.

Згідно з приписами статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, треба розуміти так, що дія акту починається з моменту набрання ним чинності і припиняється з втратою актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

30.09.2010 Конституційний Суд України ухвалив рішення № 20-рп/2010 у справі щодо конституційності Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 08.12.2004 № 2222-IV, яким визначено юридичні наслідки визнання нормативно-правового акта нечинним, часові межі чинності такого акта, а також і відповідні межі дії відновлених норм з початкової редакції Основного Закону.

Суд вважає, що визнання нечинною з 14.09.2021 в судовому порядку постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" впливає на результат розгляду цієї справи по суті, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин (розгляду справи про накладення штрафу і винесення спірної постанови про накладення штрафу) відповідні норми постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 не підлягали застосуванню.

Таким чином зважаючи на вищезазначене, Порядок № 509 підлягав застосуванню в редакції, чинній до внесення в нього змін постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю". Пунктом 2 Порядку № 509 у відповідній редакції передбачалося можливість накладення штрафу на підставі акта лише документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю, а не акта фактичної перевірки, що має місце в даному спорі.

В розумінні вимог статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Таким чином, докази, отримані за результатами вказаного заходу державного контролю (фактичної перевірки податкового органу) та відображені в акті Головного управління ДПС в Львівській області від 28.03.2024 № 13237/13/06/ РРО/, є недопустимими доказами.

Поряд з цим, у контексті оцінки решти доводів сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що прийняття відповідачем спірної постанови про накладення штрафу на підставі акта фактичної перевірки Головного управління ДПС у Львівській області є протиправним, що є достатньою підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЗХ/ ЛВ/13237/13/06/РРО/-ФС від 09 травня 2024 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.