Справа № 260/7151/25
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2025 року м. Ужгород№ 260/7151/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши у письмову провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Валенберга Рауля, буд. 31, м. Мукачево, Закарпатська обл., Мукачівський р-н, 89600, ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить:

1) визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федорова Олега Михайловича від 18.03.2025 про закінчення виконавчого провадження ВП №76419697;

2) зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області міжрегіонального управління Міністерства юстиції відновити виконавче провадження ВП №76419697.

В обґрунтування позову позивач посилається на неправомірність оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 року у справі № 260/7753/23, залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2024, станом на день подання позову залишається невиконаним у повному обсязі, що підтверджується листом НОМЕР_2 прикордонного загону з додатками від 01.11.2024, листом НОМЕР_2 прикордонного загону від 29.07.2024 та довідкою про нараховану та виплачену/невиплачену індексацію. Позивач вважає, що державний виконавець не вжив достатніх заходів для виконання рішення суду, тому просить визнати постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною та скасувати, а виконавче провадження №76419697 - відновити.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а також витребувано матеріали виконавчого провадження.

Відповідач відзив на позовну заяву та витребувані докази не подав. Судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та надано достатній строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

На підставі цієї норми, суд розцінює неподання відповідачем відзиву, як визнання ним позову.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

23 листопада 2023 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/7753/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2024, задоволено частково позовну заяву ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії:

1) визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із урахуванням січень 2008 року, як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

2) зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із урахуванням січня 2008 року, як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

3) визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року, з урахуванням пункту 5 абзаців 4, 5, 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

4) зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року, з урахуванням пункту 5 абзаців 4, 5, 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

5) в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

27 вересня 2024 року на виконання рішення суду у справі № 260/7753/23, видано виконавчий лист про:

1) зобов`язання НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із урахуванням січня 2008 року, як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

2) зобов`язання НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року, з урахуванням пункту 5 абзаців 4, 5, 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Відповідно до виконавчого листа від 27 вересня 2024 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федоровим Олегом Михайловичем відкрито виконавче провадження ВП №76419697.

Листом №09/14458-24-Вих від 01.11.2024 НОМЕР_2 прикордонний загін повідомив виконавця, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 у справі № 260/7753/23 в добровільному порядку проведені нарахування та виплата ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із урахуванням січня 2008 року, як базового місяця, та з 01.03.2018 по 31.12.2022 з урахуванням пункту 5 абзаців 4, 5, 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Згідно розрахункових листів за квітень 2024 року та серпень 2024 року нараховано кошти у сумі 84673,27 грн, утримано та компенсовано ПДФО 18% у сумі 15241,19 грн, утримано військовий збір у сумі 1270,10 грн. Відповідно до платіжних інструкцій від 11 квітня 2024 року №3041 від 20 серпня 2024 року №5130 перераховано на картковий рахунок кошти у сумі 68161,98 грн та 15241,19 грн.

18 березня 2025 року заступником начальника відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федоровим Олегом Михайловичем у межах виконавчого провадження ВП №76419697 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 цього Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами статті 5 Закону передбачено, що Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, Конституцією України проголошено принцип обов`язковості судового рішення, що є однією із складових принципу правової визначеності.

Європейського суду з прав людини у своїх рішення також неодноразово наголошував, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 р.).

Відповідно до частин 2, 4 статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Зазначений принцип закріплений також в українському законодавстві про виконавче провадження. Так, зокрема, одними з основних засад виконавчого провадження, визначеними Законом, є обов`язковість виконання рішень та розумність строків виконавчого провадження (частина 1 статті 2 Закону).

Норми статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 1402-VIII 02.06.2016 також регламентують обов`язковість судових рішень.

Так, зокрема, в частині 2 статті 13 зазначеного законодавчого акта визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з частиною 4 статті 18 Закону вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частиною 4 статті 19 цього Закону передбачає обов`язок сторін виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, провівши правовий аналіз вищезазначених законодавчих норм, суд зазначає, що будь-яке рішення суду, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню, яке повинно бути забезпечене органами Державної виконавчої служби України.

При цьому, виконання судового рішення має відбуватись у порядку та спосіб, встановлені відповідним виконавчим документом. Лише дотримання такої чіткої процедури і свідчитиме про повне та фактичне виконання рішення суду.

Нормами пункту 9 частини 1 статті 39 Закону встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Верховний Суд у постановах від 21 серпня 2024 року у справі № 240/27324/23, від 18 вересня 2024 року в справах № 240/26091/23 і № 240/28481/23, від 16 січня 2025 року у справі № 580/1226/24 сформулював правову позицію щодо застосування пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Верховний Суд у вище наведених постановах дійшов висновку, що виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

Державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення.

Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

При цьому про закінчення виконавчого провадження з цієї підстави приймається вмотивована постанова, яка має містити виклад встановлених виконавцем обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення, а також засоби їхнього встановлення.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.11.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2024 у справі №260/7753/23, зокрема, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 р. по 31.12.2022 р., з урахуванням абз.4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженою постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003р. та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 р. по 31.12.2022 р., з урахуванням абз.4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженою постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003 р.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.11.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2024 у справі №260/7753/23, НОМЕР_2 прикордонним загоном 12.04.2024 виплачено заборгованість індексації грошового забезпечення на загальну суму 68 161,98 грн, що підтверджується випискою по надходженням по кратці/рахунку АТ КБ «Приватбанк».

Представник позивача подав адвокатський запит, в якому просив надати інформацію щодо виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 у справі №260/7753/24.

У відповідь на адвокатський запит НОМЕР_2 прикордонний загін листом від 29.07.2024 №09/9934-24-Вих повідомив, що відповідно до довідки про нараховану та виплачену/невиплачену індексацію грошового забезпечення прикордонним загоном проведено нарахування індексації грошового забезпечення у сумі 84 673,27 грн, утримано ПДФО 18% у сумі 15 241,19 грн та військовий збір 1,5% у сумі 1 270,10 грн. Також повідомив, що 12 квітня 2024 перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти у сумі 68 161,98 грн відповідно до платіжної інструкції №3041.

Відповідно до платіжної інструкції від 20.08.2024 №5130 ОСОБА_1 також проведено виплату компенсації ПДФО, утриманого при нарахуванні та виплаті коштів на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 в справі № 260/7753/24 у сумі 15 241,19 грн.

Крім того, НОМЕР_2 прикордонний загін листом від 02.09.2024 №09/11711-24-Вих повідомив, що грошове забезпечення позивача у березні 2018 року порівняно з грошовим забезпечення у лютому 2018 року збільшилося на 5 493,45 грн (11 088,05 грн (дохід у березні 2018 року) 5594,60 грн (дохід у лютому 2018 року)), що перевищує суму можливої індексації 4 463,15 грн, тому відсутні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, на підтвердження чого надав довідку-розрахунок від 09/303 від 30.08.2024 індексації-різниці.

Вказане слугувало підставою для звернення позивача з виконавчим листом до органів виконавчої служби та відповідно відкриття виконавчого провадження ВП №76419697.

Досліджуючи виконання боржником рішення суду у справі № 260/7753/23 в межах виконавчого провадження, суд вказує наступне.

Так, у мотивувальній частині постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2024 у справі №260/7753/23 суд апеляційної інстанції виходив з того, що для вирішення питання чи має позивач право на виплату індексації-різниці необхідно встановити: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б). Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. У такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Досліджуючи обставини щодо нарахування та виплати позивачу суми індексації грошового забезпечення за спірний період та порівнюючи розмір грошового забезпечення позивача у березні із лютим 2018 року, суд апеляційної інстанції у справі № 260/7753/23 встановив, що грошове забезпечення позивача у лютому 2018 року становило 11346 грн. 48 коп., а у березні 2018 року становило 9 591 грн. 10 коп.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

Також суд апеляційної інстанції виходив із того, що сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року склала 4463 грн. 15 коп. Оскільки розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

За правилами ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, зі змісту постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2024 у справі №260/7753/23 слідує, що судом апеляційної інстанції чітко зазначено механізм проведення розрахунку індексації-різниці грошового забезпечення позивача, а тому застосовуючи правила нарахування індексації-різниці відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 боржник мав розрахувати суму належної ОСОБА_1 індексації у березні 2018 року, розрахувавши як різницю між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн 0,00 грн (підвищення доходу позивача в березні 2018 року не відбулося) = 4463,15 грн.

Натомість зі змісту листа НОМЕР_2 прикордонного загону від 01.11.2024 №09/14458-24-Вих, поданого боржником на підтвердження повного виконання судового рішення, слідує, що боржник долучив розрахункові документи, зокрема платіжну інструкцію №3041 від 11.04.2024 на суму 68 161,98 грн та платіжну інструкцію №5130 від 20.08.2024 на суму 15241,19 грн. Тобто боржник долучив державному виконавцю ті самі докази щодо виконання рішення, які були подані ним на стадії добровільного виконання рішення.

Між тим, відповідно до довідки-розрахунку №09/303 від 30.08.2024 індексації-різниці, дохід позивача за березень 2018 року порівняно з лютого 2018 року збільшився на 5 493,45 грн (11 088,05 грн (дохід у березні 2018 року) 5 594,60 грн (дохід у лютому 2018 року)), що перевищує суму можливої індексації 4 463,15 грн, тому індексація-різниця грошового забезпечення становить 0,00 грн.

Незважаючи на те, що мотивувальній частині постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2024 у справі №260/7753/23 встановлено, що підвищення доходу ОСОБА_1 в березні 2018 року у зв`язку із підвищенням на законодавчому рівні посадових окладів у березні 2018 року військовослужбовцям згідно з постанови КМУ № 704 від 30.08.2017 не відбулося (оскільки дохід у лютому 2018 року становив 11346 грн. 48 коп., а у березні 2018 року - 9591 грн. 10 коп.), то зі змісту довідки-розрахунку №09/303 від 30.08.2024 слідує, що дохід ОСОБА_1 у березні 2018 року у порівнянні із лютим цього року збільшився на 5 493,45 грн, що явно не відповідає мотивувальній частині постанови суду від 23.02.2024 у справі № 260/7753/23.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що боржником по даний час не виконано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.11.2023, з урахуванням висновків викладених у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2024 у справі №260/7753/23 та не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення, розраховану як різницю між сумою індексації у березні 2018 року і розміром підвищення доходу позивача у березні 2018 року у розмірі 4463,15 грн (4463,15 грн 0,00 грн) на місяць за період із 01.03.2018 по 31.12.2022.

Та обставина, що в резолютивній частині судового рішення не конкретизовано суму індексації-різниці, за спірний період не нівелює обов`язку боржника виконати це рішення в повному обсязі, а державного виконавця, у свою чергу, перевірити факт повного виконання рішення суду.

При цьому лист від 01.11.2024 не може слугувати підставою для закінчення виконавчого провадження ВП №76419697, оскільки боржник надав державному виконавцю докази лише часткового виконання рішення суду.

Державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову, залишив поза увагою висновки суду та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні постанови від 23.02.2024 у справі №260/7753/23, та відповідно жодним чином не перевірив правильність нарахування боржником суми індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022.

Отже, оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт належного повного виконання судового рішення боржником, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З огляду на викладене, належним способом захисту прав позивача буде саме визнання протиправною та скасування постанови начальника відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федорова Олега Михайловича від 18.03.2025 про закінчення виконавчого провадження ВП №76419697 та зобов`язання відповідача відновити виконавче провадження ВП №76419697.

Згідно з частинами 1 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В спірних правовідносинах відповідач, всупереч своєму процесуальному обов`язку, не довів правомірність своїх дій та винесеного рішення.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 90, 139, 242-246, 271, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Валенберга Рауля, буд. 31, м. Мукачево, Закарпатська обл., Мукачівський р-н, 89600, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федорова Олега Михайловича про закінчення виконавчого провадження від 18 березня 2025 року ВП №76419697.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відновити виконавче провадження ВП №76419697.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СуддяМ.М. Луцович