Справа № 260/304/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/304/24 пров. № А/857/24396/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,

за участі секретаря судового засідання Грищук В.Б.,

представник позивача: Резуненко О.А.,

представника відповідача: Тегза А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Трансгейт» на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/304/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Трансгейт» до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя в 1-й інстанції Маєцька Н.Д.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Д-Трансгейт» звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС України у Закарпатській області, якою просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2 від 28.12.2022 року, податкове повідомлення-рішення №2 від 28.12.2022 року, податкове повідомлення-рішення №2 від 28.12.2022 року, які видані Головним управлінням ДПС Закарпатської області.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року залишено без розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Трансгейт».

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року залишено без змін ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року.

Постановою Верховного Суду від 09 січня 2025 року скасовано ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Трансгейт» (Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Лази, Новий, мікрорайон, вул. Східна (Пн), буд. 4, офіс 3, ) до Головного управління ДПС України у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, буд. 2, код ЄДРПОУ ВП 44106694) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без розгляду.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу, просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою направити справу для продовження слухання до суду першої інстанції. Апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не виконав вимог, що вказані у постанові Верховного Суду, а наведені в ухвалі висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За правилами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац 1 частини 2 статті 122 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Предметом оскарження у цій справі є податкові повідомлення-рішення від 28.12.2022 №2, №2, №2.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

На виконання висновків Верховного Суду в порядку ч.5 ст.353 КАС України судом першої інстанції ухвалами від 26 лютого 2025 року та 18 березня 2025 року витребовувалися докази, з метою встановлення місцезнаходження позивача на час проведення перевірки та направлення оскаржених податкових повідомлень-рішень, та часу зміни позивачем місцезнаходження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року витребувано від позивача належним чином завірені документи, на підставі яких було здійснено державну реєстрацію змін місцезнаходження юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Трансгейт».

За висновками суду першої інстанції такі докази стороною позивача не представлено, що стало підставою для винесення ухвали про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач у визначений судом строк без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про наступне.

За правилами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац 1 частини 2 статті 122 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України, якою передбачено, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Пункт 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору, яка встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.

У випадку судового оскарження податкових повідомлень-рішень без використання досудового порядку вирішення спору, строк звернення до суду визначається абзацом першим частини другої статті 122 КАС України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.01.2022 у справі №160/11673/20.

Постановою Верховного Суду від 09 січня 2025 року скасовано ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу на наступне: «Разом з цим, судами попередніх інстанцій не перевірено зазначені доводи позивача і не з`ясовано особу, яка отримала оскаржувані податкові повідомлення-рішення, тоді як зазначені обставини входять до предмету доказування і підлягають обов`язковому встановленню судом… За наявності сумніву щодо підпису позивача на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення, яким позивачу направлено спірні податкові повідомлення-рішення, та сумніву щодо місця знаходження позивача, суди першої та апеляційної інстанцій не позбавлені процесуальної можливості пересвідчитись у наявності такого підпису саме позивачем та встановити на підставі належних і допустимих доказів місце знаходження позивача під час проведення перевірки і подальшого вручення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Без встановленням зазначених обставин у даній справі не можливо перевірити правомірність оскаржуваних судових рішень попередніх інстанцій.»

Позивач оскаржує податкові повідомлення-рішення № 2 від 28.12.2022 року, №2 від 28.12.2022 року, №2 від 28.12.2022 року.

Відповідно до пунктів 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України (далі - ПК України) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1204 від 28 грудня 2015 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254) податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.

Згідно з абз. 1 п. 3 розділу ІІІ вищевказаного Порядку дата надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення проставляється посадовою особою платника податків юридичної особи (фізичною особою - платником податків або її законним представником) - у разі вручення податкового повідомлення-рішення під розписку (на обох примірниках, а при врученні податкового повідомлення-рішення форми Ф - на корінці податкового повідомлення-рішення).

Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Трансгейт» інформацію про його місцезнаходження на час проведення фактичної перевірки та на час направлення оскаржених в адміністративній справі № 260/304/24 податкових повідомлень-рішень та інформацію про зміну місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «Д -Трансгейт», із зазначенням дати та наданням доказів на підтвердження такої зміни.

18 березня 2024 року до суду першої інстанції надійшло клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів справи доказів, до якого було долучено: Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та копію платіжної інструкції від 15.12.2022 року про сплату оренди.

Ухвалою суду від 18 березня 2025 року витребувано від ТОВ «Д-Трансгейт» належним чином завірені документи, на підставі яких було здійснено державну реєстрацію змін місцезнаходження юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Д Трансгейт» та належним чином завірену копію договору оренди приміщення за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Лази, вул. Східна, буд. 4 в, офіс 3.

13 травня 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів, до якого додав договір суборенди № 8 від 01 березня 2023 року.

Наведені документи повністю заперечують висновки суду першої інстанції про невиконання позивачем вимог суду.

Аналізуючи подані документи, а саме Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та копії платіжної інструкції від 15.12.2022 року про сплату оренди ( т.ІІІ а.с. 31-37), колегія суддів вважає, що вказаний документ є свідченням факту проведення реєстраційних дій щодо визначення місцезнаходження юридичної особи у визначений період станом на 15.03.2023 року. У вказаний період місцезнаходження юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Трансгейт» було визначено за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Лази, вул. Східна, буд. 4 в, офіс 3.

Відсутність проведення реєстраційних дій на момент проведення перевірки унеможливлює подання таких доказів позивачем до суду першої інстанції.

Вказана інформація підтверджується також і долученою копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 26.02.2024 року ( т.І а.с. 77), згідно якого місцезнаходження юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Трансгейт» встановлено за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі Лази, вул. Східна, буд. 4 в, офіс 3.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання порушення позивачем строку звернення до суду, дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були направлені відповідачем на податкову адресу позивача, актуальну на момент винесення та направлення таких податкових повідомлень-рішень, а саме Закарпатська область, Ужгородський район, с. Великі лази, вул. Східна, буд. 5.

Досліджуючи первинні матеріали на підтвердження вказаної обставини, колегія суддів зазначає про те, що складений Акт про результати проведеної податкової перевірки від 09.12.2022 року ( т.І а.с. 81-89) засвідчує про те, що податковому органу було відомо про укладення договору оренди від 19.07.2022 року, саме вказаний договір визначений в Переліку документів, які використані при проведенні перевірки.

На підтвердження вказаної обставини слугує, також, долучена позивачем копія платіжної інструкції від 15.12.2022 року про сплату оренди на виконання вимог ухвали суду від 26.02.2025 року.

З врахуванням вказаної обставини, покликання суду першої інстанції на недостатність доказів позивача, в силу укладення договору суборенди № 8 від 01 березня 2023 року, є некоректним.

Відповідно до вказаного договору суборенди вбачається, що суборендододавець (ТОВ «ВІП АВТІМ») передає, а суборендар (ТОВ «Д-Трансгейт») приймає у тимчасове володіння та користування приміщення, розташоване за адресою: Ужгородський район, с. Великі Лази, «Новий» мікрорайон, вул. Східна, 4 В, 2 поверх, офіс № 3.

Колегія суддів вважає, що представлена відповідачем поштова кореспонденція на підтвердження факту направлення винесених, за результатами податкової перевірки податкових повідомлень рішень, не може вважатись належним доказом.

Вказана поштова кореспонденція направлялась за адресою: Ужгородський район, с. Великі Лази, «Новий» мікрорайон, вул. Східна, 5. Вказана кореспонденція не дає змоги дослідити особу, яка поставила підпис, що дає підстави вважати про направлення вказаної кореспонденції за неналежною адресою та отримання її неналежною особою.

У статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями частини 5 статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Так, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» («Беллет проти Франції», Серії A № 333B, пункт 36) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 25 січня 2000 року у справі «Miragall Escolano and Othersv. Spain» («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», заяви № 38366/97, № 38688/97, № 40777/98, № 40843/98, № 41015/98, № 41400/98, № 41446/98, № 41484/98, № 41487/98, № 41509/98) і у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Pеrez de Rada Cavaniles v. Spain» («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», заява № 3256-57) Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Д-Трансгейт» задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/304/24 скасувати, а матеріали справи № 260/304/24 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 02.10.25