Справа № 130/1695/25
Суддя: Заярний А. М.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.

з участю секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Ткаченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

У червні 2025 року через систему «Електронний суд» позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1905 від 07.03.2025 про накладення на громадянина ОСОБА_1 адміністративного стягнення - штрафу в сумі 17000 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач є особою з інвалідністю. Внаслідок хвороби, викликаною ВІЛ-інфекцією, має ураження головного мозку. В жовтні 2024 року через місцеві органи самоврядування був викликаний повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09.11.2024 з метою уточнення військово-облікових даних та визначення ступеня придатності до військової служби. За викликом прибув, не зважаючи на наявність інвалідності, був направлений на проходження ВЛК, яку пройшов, після чого його запевнили, що більше не турбуватимуть. 21.02.2025 додому до позивача завітали представники поліції та, повідомивши, що він перебуває у розшуку, доставили його до ІНФОРМАЦІЯ_3 та знов направили на проходження ВЛК, яку він пройшов повторно та 27.05.2025 отримав висновок про придатність до військової служби.

Внаслідок прогресуючої хвороби позивач не може працювати, існує лише на пенсію по інвалідності.

Позивача викликали до ДВС, де йому було вручено постанову про відкриття виконавчого провадження, відкритого на підставі постанови, яка наразі оскаржується.

Так, зазначеною постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1905 від 07.03.2025 підполковника ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП на громадянина ОСОБА_1 було накладено штраф у сумі 17000 грн. Постанову обґрунтовано наступним: «10.01.2025 посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 було направлено рекомендованим листом (поштовим відправленням) повістку про виклик на 14:00 26.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянину ОСОБА_1 для уточнення персональних даних, проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, визначення призначення на воєнний час (особливий період) за адресою: АДРЕСА_1 ». У поштовому відправленні з повісткою була проставлена відмітка «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується довідкою «Про причини повернення/досилання листа Ф20». Тим самим відповідач вважав, що позивач був належним чином повідомлений відповідно до вимог пп.2 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.06.2024, однак не з`явився до ТЦК та СП. Чим «спричинив порушення» ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Позивач повістки про виклик до ТЦК та СП на 26.01.2025 не отримував. Як вбачається із оскаржуваної постанови, повістка була направлена позивачеві у неналежний спосіб рекомендованим листом без опису вкладення та повідомлення про вручення. Тим самим не виконано вимоги законодавства, що виключає застосування відповідальності до позивача за неявку по такій повістці. Позивач стверджує, що ані смс-повідомлень, ані телефонування ані повідомлень про надходження повістки від Укрпошти йому не надходило. Окрім наведеного, доказом «належного повідомлення» позивача про виклик до ТЦК та СП відповідач у оскаржуваній постанові зазначив «довідку «Про причини повернення/досилання листа Ф20». Застосування такої довідки (її призначення та правове значення) регламентувались пунктом 3.1.1.3. Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №211 від 12.05.2006. Натомість цей Наказ втратив чинність на підставі Наказу Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" N 773 від 19.06.2017. Відтак, такий документ як довідка «Про причини повернення/досилання листа Ф20» не передбачений нині діючим законодавством, у зв`язку з чим не може бути належним підтвердженням невручення повістки позивачеві по причині його відсутності за місцем проживання та є недопустимим доказом.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА.

03.07.2025 через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позов, в якому йдеться про те, що 10.01.2025 посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 було направлено рекомендованим листом (поштовим відправленням) з описом вкладення повістку, яка була сформована автоматично системою ЄДРВП, про виклик на 14:00 26.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, визначення призначення на воєнний час (особливий період) громадянину ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В поштовому відправлені була проставлена відмітка: «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується довідкою «Про причини повернення /досилання Ф20». Таким чином, громадянин ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як передбачено підпунктом 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560.

Оскільки, у визначений в повістці термін, вищезазначений громадянин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 та не надав підтверджуючих документів із зазначенням поважних причин неявки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в зв`язку із цим, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 на громадянина ОСОБА_1 було подано звернення до відділення поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області (за вих. №Е1352487 від 21.02.2025) з метою доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. 21.02.2025 о 11:00 працівником відділення поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області громадянина ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Звертає увагу на те, що Позивач перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі по тексту- ЄДРВПР) на момент виклику Позивач не користувався відстрочкою від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. В зв`язку з цим останньому була направлена повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення персональних даних (з метою з`ясування чи має Позивач право на відстрочку), проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, оскільки медичний огляд позивач не проходив, а також визначення призначення на воєнний час, оскільки в країні триває воєнний стан та проводиться загальна мобілізація.

Позивач оформив відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, лише 22.05.2025.

В той же час, згідно п.18 Постанови КМУ №1071 від 10.10.2023 «Про внесення змін до Правил надання послуг поштового зв`язку» адресат реєстрованого поштового відправлення, поштового відправлення інформується про надходження адресованого йому поштового відправлення шляхом надсилання текстового повідомлення з використанням технічних засобів оператора поштового зв`язку, повідомленням, що підтримується засобами Інтернету , або повідомленням у паперовій формі за встановленою оператором поштового зв`язку формою. В даному випадку, це форма 22.

Твердження позивача про те, що він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки не отримував повістку, з його слів, не підтверджено жодними доказами.

Відповідно до пункту 28, 30 Порядку виклик громадян до районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки. Повістка формується за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або бланк повістки заповнюється представником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу.

Оскільки Позивач не оформлював відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, йому була сформована повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі вищевикладеного, просив відмовити в задоволенні позовної заяви повністю.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ, ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ.

Ухвалою судді від 17.06.2025 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду о 14:00 30.09.2025.

Представник відповідача належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, без повідомлення причин.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 205 КАС України розглянув справу у відсутність представника відповідача.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. МОТИВИ СУДУ. НОРМИ ПРАВА, ЗАСТОВАНІ СУДОМ.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно положення ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1905 від 07.03.2025 підполковника ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП на громадянина ОСОБА_1 було накладено штраф в сумі 17000 грн. Постанову обґрунтовано наступним: «10.01.2025 року посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 було направлено рекомендованим листом (поштовим відправленням) повістку про виклик на 14:00 26.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянину ОСОБА_1 для уточнення персональних даних, проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, визначення призначення на воєнний час (особливий період) за адресою: АДРЕСА_1 ». У поштовому відправленні з повісткою була проставлена відмітка «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується довідкою «Про причини повернення/досилання листа Ф20». Оскільки позивач був належним чином повідомлений відповідно до вимог пп.2 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.06.2024, однак, не з`явився до ТЦК та СП, чим спричинив порушення ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с.13-15, 36-39).

Постанова винесена на підставі протоколу №444 від 21.02.2025, у якому в графі «пояснення» ОСОБА_1 надав пояснення, що повістку не отримував. Він є інвалідом ІІІ групи (а.с.41-43)

Відповідно положень ч.3 ст.210-1 КУпАП за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), в особливий період, передбачено стягнення у виді штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як визначено у ч. 1 ст. 17 Закону України «Про оборону України» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Відповідно до п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки підчас уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Повістка є формою запрошення (сповіщення, повідомлення) особи про необхідність явки до територіального центру комплексування та соціальної підтримки.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними, визначається Правилами надання послуг поштового зв`язку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі Правила).

Відповідно до абз.2 п.16 Правил повістка або у випадках, передбачених законодавством, інший документ про виклик або оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів може бути надіслана рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з позначками Повістка ТЦК, Вручити особисто.

Абзацом 3 п.101 Правил визначено, що у разі невручення рекомендованого листа з позначками Судова повістка, Повістка ТЦК або реєстрованого поштового відправлення з позначкою Адміністративна послуга такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Згідно з абз.2, 4 п.82 Правил рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК.

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Як вбачається зі змісту копії повістки №1843837 від 10.01.2025 ОСОБА_1 , адреса проживання: « АДРЕСА_1 », належало з`явитися за адресою: « АДРЕСА_2 », 26.01.2025 о 14:00 для уточнення даних при ІНФОРМАЦІЯ_3 (Бар) (а.с.35).

Відповідно до копії опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення №884 на ім`я ОСОБА_1 за поштовою адресою: « АДРЕСА_1 », 10.01.2025 направлено повістку №1843837, що також підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №884 (а.с.40).

Згідно з довідкою про причини повернення поштового відправлення №884, поштове відправлення з повісткою на ім`я ОСОБА_1 направлене за адресою: «Садова 23, Гармаки, Вінницька обл.», повернулось неврученим до відправника ІНФОРМАЦІЯ_3 (Бар) з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.40).

Отже, із досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_1 повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Бар) на 26.01.2025 о 14:00 для уточнення даних, не отримував (а.с.35) і, оскільки повістка повернулась з відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою», у ІНФОРМАЦІЯ_2 були усі законні підстави для вчинення активних дій, у межах наданих повноважень, для з`ясування у ОСОБА_1 причин неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Бар) та наявності підстав для накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст. 9, 77 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що встановлює вину особи.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст.ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Таким чином, відповідач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до ст. 62 Конституції України -особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд, оцінивши надані сторонами докази, установив, що ОСОБА_1 повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Бар) на 26.01.2025 о 14:00 для уточнення даних, не отримував, відповідно на указану дату не з`явився. ІНФОРМАЦІЯ_5 , при винесені постанови №1905 відносно ОСОБА_1 причини (наявність умислу чи необережності) на неотримання останнім повістки та неявки до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Бар) на 26.01.2025 о 14:00 для уточнення даних, не з`ясовувались, доказів які б обґрунтовували, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП за наявності умислу чи з необережності (ст.ст.9, 10, 11 КУпАП), матеріали адміністративної справи не містять та посилання на них у постанові відсутні. Відповідно суд приходить до висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_5 при винесенні постанови №1905 допустився невиправданого формалізму, вказана постанова є протиправною, адже суперечить вимогам ст. 62 Конституції України, оскільки ґрунтується на припущеннях. Фактично, обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП побудоване на тому, що він не довів своєї невинуватості, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України і є недопустимим у демократичному суспільстві.

Також суд звертає увагу, що ОСОБА_1 згідно довідки військово-лікарської комісії від 28.05.2025 є обмежено придатним до військової служби, інвалід ІІІ групи, раніше отримував повістку до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Бар) на 09.11.2024 о 09:00, для уточнення своїх персональних даних, проходження медичного огляду, визначення придатності до військової служби, за якою з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з приводу чого у відповідач заперечень не надавав, що свідчить про його добропорядність у виконанні обов`язків військовозобов`язаного (а.с.8, 9-10, 12).

Також суд звертає увагу відповідача, що притягнення особи до юридичної відповідальності можливе лише за наявності належних, допустимих та переконливих доказів, зібраних стороною обвинувачення, і їх має бути достатньо, щоб зробити висновок, що особа винна за пред`явленим обвинуваченням. Особа, яку звинувачують, не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

ВИСНОВКИ СУДУ.

При цьому, відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року по справі № 917/1307/18, розтлумачено сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд, з урахуванням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, понесені судові витрати позивача мають бути відшкодовані за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 12, 20, 77, 78, 79, 246, 268, 270 КАС України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №1905 від 07.03.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1КУпАП стосовно ОСОБА_1 , а справу закрити.

Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 484,48 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України. На рішення може бути подана апеляція до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Сторони у справі: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ

Дата складання повного судового рішення 03.10.2025