Справа № 640/9501/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9501/20 Суддя (судді) першої інстанції: Чуприна О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в якому просила: визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві протиправними, щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 починаючи з моменту зверненням за призначенням пенсії, а саме з 03.02.2020; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком ОСОБА_1 починаючи з моменту зверненням за призначенням пенсії, а саме з 03.02.2020.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на протиправні, на переконання позивача, дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком з 03.02.2020.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії. Відповідач листом від 23.03.2020 за № 2600-0211-8/39392 повідомив про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що довідки, які підтверджують стаж роботи видані на непідконтрольній території України.

Як зазначила позивач, згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За доводами ОСОБА_1 , остання працювала в місті Луганськ, втратила трудову книжку, у зв`язку з чим, надала до органу пенсійного забезпечення уточнюючі довідки від 30.10.2018 за № 1271, від 24.09.2018 за № 486, від 24.09.2018 за № 485, від 24.09.2018 за № 87, архівну довідку від 08.08.2018 за № 03-14/6187, від 27.11.2018 за № 692, від 27.11.2018 за № 691, від 23.10.2018 за № 167, від 24.09.2018 за № 86, від 08.08.2018 за № 03-14/6188, від 09.10.2018 за № 14/4462, від 03.02.2015 за № 24, від 20.01.2015 за № 5 та від 20.01.2015 за № 6.

Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалою від 30.04.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ГУ ПФУ в м. Києві скористалось правом на подання відзиву на позовну заяву. Так, Управління скерувало до Окружного адміністративного суду міста Києва відзив від 26.05.2020 за № 2600-0803-8/67077 на позовну заяву (а.с.37-95), у якому заперечило проти доводів ОСОБА_1 , викладених у позовній заяві, з огляду на таке.

Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 03.02.2020 звернулась до ГУ ПФУ в місті Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". В подальшому, 06.02.2020 до органу пенсійного забезпечення звернувся представник позивача, Кардаш В`ячеслав Анатолійович , до якого долучив оригінали довідок від 30.10.2018 за № 1271, від 24.09.2018 за № 486, від 24.09.2018 за № 485, від 24.09.2018 за № 87, архівну довідку від 08.08.2018 за № 03-14/6187, від 27.11.2018 за № 692, від 27.11.2018 за № 691, від 23.10.2018 за № 167, від 24.09.2018 за № 86, від 08.08.2018 за № 03-14/6188, від 09.10.2018 за № 14/4462, від 03.02.2015 за № 24, від 20.01.2015 за № 5 та від 20.01.2015 за № 6. Вказані довідки видані організаціями, які перебувають на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, а тому в Управління відсутня можливість перевірити їх достовірність.

Крім того, Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", визначено, що будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

На виконання положень пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" за №2825-IX від 13.12.2022 скеровано за належністю матеріали адміністративної справи №640/9501/20. Вказана справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду 19.03.2025.

Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 640/9501/20 передано на розгляд судді Чуприні О.В.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 24.03.2025 прийняв до провадження та призначив судовий розгляд справи № 640/9501/20 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами. Одночасно судом витребувано у сторін додаткові письмові докази та пояснення, необхідні для розгляду справи (а.с.101).

Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему скерувало до суду клопотання про долучення доказів із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 04.04.2025", реєстрацію якого здійснено судом 04.04.2025 за вх.№8885/25 (а.с.104-127).

У поданому клопотанні відповідач зазначив, що ОСОБА_1 звернулась до Управління із заявою від 03.02.2020 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказану заяву розглядало ГУ ПФУ в місті Києві, яке прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу 25 років.

Відповідно до даних трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 зараховано всі періоди роботи, а також згідно архівної довідки від 08.10.2018 за №861-520 виданої ПАТ "Луганськтепловоз". Страховий стаж ОСОБА_1 складає 05 років 04 місяці.

Також на виконання ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 ГУ ПФУ в місті Києві скерувало до суду через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему клопотання про долучення доказів із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 14.04.2025", яким надало копію пенсійної справи ОСОБА_1 , реєстрацію вказаного клопотання із відповідними доказами проведено в суді 14.04.2025 за вх. № 9758 (а.с.128-147).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, оформлене листом від 27.02.2020 за №2600-0314-8/23978, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.02.2020 про призначення пенсії за віком із врахуванням відомостей довідок від 30.10.2018 за № 1271, від 24.09.2018 за № 486, від 24.09.2018 за № 485, від 24.09.2018 за № 87, від 08.08.2018 за № 03-14/6187, від 27.11.2018 за № 692, від 27.11.2018 за № 691, від 23.10.2018 за № 167, від 24.09.2018 за № 86, від 08.08.2018 за № 03-14/6188, від 09.10.2018 за № 14/4462, від 03.02.2015 за № 24, від 20.01.2015 за № 5 та від 20.01.2015 за № 6, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ідентифікаційний код юридичної особи 42098368) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 336,32 гривень (триста тридцять шість гривень тридцять дві копійки).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 01.10.2025.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 03.02.2020 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (надалі по тексту також Закон №1058-IV) (а.с.108).

До означеної заяви позивачем, серед іншого, долучено трудову книжку, довідку про стаж № 861-520 від 08.10.2018, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, свідоцтво про народження та свідоцтво про розлучення + витяг з реєстру (зворотній бік а.с.108).

Представник позивача Кардаш В`ячеслав Анатолійович 06.02.2020 скерував до ГУ ПФУ в місті Києві заяву, якою надав до органу пенсійного забезпечення оригінали довідок від 30.10.2018 за № 1271, від 24.09.2018 за № 486, від 24.09.2018 за № 485, від 24.09.2018 за № 87, архівну довідку від 08.08.2018 за № 03-14/6187, від 27.11.2018 за №692, від 27.11.2018 за №691, від 23.10.2018 за № 167, від 24.09.2018 за № 86, від 08.08.2018 за № 03-14/6188, від 09.10.2018 за № 14/4462, від 03.02.2015 за № 24, від 20.01.2015 за № 5 та від 20.01.2015 за №6 (а.с.73).

Натомість, відповідач листом повідомив Кардаша В.А. про те, що будь-які запити, звернення, довідки чи документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі не підлягають реєстрації та виконанню (а.с.72).

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 03.02.2020, ГУ ПФУ в місті Києві листом від 27.02.2020 за №2600-0314-8/23978 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років. Також зазначило, що відповідно наданих до заяви документів (трудова книжка, уточнююча довідка № 861-520 від 05.10.2018) загальний страховий стаж складає 05 років 04 місяці (а.с.114).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що ГУ ПФУ в місті Києві при розгляді заяви ОСОБА_1 не враховано періоди роботи зазначені у довідках від 30.10.2018 за № 1271, від 24.09.2018 за № 486, від 24.09.2018 за № 485, від 24.09.2018 за № 87, архівну довідку від 08.08.2018 за № 03-14/6187, від 27.11.2018 за №692, від 27.11.2018 за №691, від 23.10.2018 за №167, від 24.09.2018 за №86, від 08.08.2018 за №03-14/6188, від 09.10.2018 за № 14/4462, від 03.02.2015 за №24, від 20.01.2015 за №5 та від 20.01.2015 за № 6, оскільки такі видані з порушенням норм Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", а саме видані на тимчасово окупованій території.

Крім того, суд зауважив, що відповідачем не заперечується обставина отримання від представника ОСОБА_1 вказаних довідок, натомість копії таких довідок долучено ГУ ПФУ в місті Києві до відзиву від 26.05.2020 за № 2600-0803-8/67077.

Також суд першої інстанції звернув увагу, що заява представника позивача від 06.02.2020, до якої долучено коментовані довідки, зареєстрована ГУ ПФУ в місті Києві 20.02.2020 за № 7293/8 [згідно листа органу пенсійного забезпечення (а.с.72)], а рішення про відмову у призначенні пенсії датовано 27.02.2020 (а.с.146).

Відтак, Управління під час розгляду питання про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 мало у своєму розпорядженні долучені представником позивача разом із заявою від 06.02.2020 довідки від 30.10.2018 за № 1271, від 24.09.2018 за № 486, від 24.09.2018 за № 485, від 24.09.2018 за № 87, архівну довідку від 08.08.2018 за № 03-14/6187, від 27.11.2018 за №692, від 27.11.2018 за № 691, від 23.10.2018 за № 167, від 24.09.2018 за № 86, від 08.08.2018 за № 03-14/6188, від 09.10.2018 за № 14/4462, від 03.02.2015 за № 24, від 20.01.2015 за № 5 та від 20.01.2015 за № 6.

Як зазначив суд, відповідачем необґрунтовано не враховано довідки від 30.10.2018 за №1271, від 24.09.2018 за № 486, від 24.09.2018 за № 485, від 24.09.2018 за №87, архівну довідку від 08.08.2018 за №03-14/6187, від 27.11.2018 за №692, від 27.11.2018 за №691, від 23.10.2018 за №167, від 24.09.2018 за №86, від 08.08.2018 за №03-14/6188, від 09.10.2018 за №14/4462, від 03.02.2015 за №24, від 20.01.2015 за №5 та від 20.01.2015 за №6, надані позивачем на підтвердження наявності страхового стажу, видані на тимчасово окупованій території в місті Луганськ, оскільки такі безпосередньо впливають на реалізацію конституційного права ОСОБА_1 на соціальний захист.

Щодо питання призначення пенсії, на думку суду першої інстанції, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу, за таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки: надані довідки видані організаціями, які перебувають на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, тому можливості перевірити їх достовірність органами Головного управління не має законної можливості. відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також Закон №1058-IV).Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 26 Закону № 1058-IV, передбачено, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637, передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 647, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку № 637, підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у ОСОБА_1 є в наявності трудова книжка серії НОМЕР_1 від 01.10.2015 (а.с.109-110), згідно якої позивач:

- з 01.10.2015 прийнята на посаду двірника Калинівської селищної ради;

- з 11.04.2016 звільнена з посади двірника за згодою сторін;

- з 12.04.2016 прийнята на посаду робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями (на виконання робіт з утримання приміщень житлових будинків) другого розряду служби чистоти та благоустрою;

- з 01.07.2018 переведена на посаду робітника з комплексного прибирання будинків з прилеглими територіями на виконання робіт з утримання приміщень житлових будинків 2 розряду Управління чистоти та благоустрою житлового комплексу "Новопечерські липки".

ОСОБА_1 03.02.2020 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV (надалі по тексту також Закон №1058-IV) (а.с.108).

До означеної заяви позивачем, серед іншого, долучено трудову книжку, довідку про стаж №861-520 від 08.10.2018, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, свідоцтво про народження та свідоцтво про розлучення, витяг з реєстру (зворотній бік а.с.108).

Представник позивача Кардаш В.А. 06.02.2020 скерував до ГУ ПФУ в місті Києві заяву, якою надав до органу пенсійного забезпечення оригінали довідок від 30.10.2018 за №1271, від 24.09.2018 за №486, від 24.09.2018 за №485, від 24.09.2018 за №87, архівну довідку від 08.08.2018 за №03-14/6187, від 27.11.2018 за №692, від 27.11.2018 за №691, від 23.10.2018 за №167, від 24.09.2018 за №86, від 08.08.2018 за №03-14/6188, від 09.10.2018 за №14/4462, від 03.02.2015 за №24, від 20.01.2015 за №5 та від 20.01.2015 за №6 (а.с.73).

Натомість, відповідач листом повідомив Кардаша В.А. про те, що будь-які запити, звернення, довідки чи документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі не підлягають реєстрації та виконанню (а.с.72).

Щодо доводу апелянта про те, що надані довідки видані організаціями, які перебувають на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, тому можливості перевірити їх достовірність органами Головного управління не має законної можливості, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Статтями 1 та 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року. № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII), визначено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дії Конституції та законів України.

Згідно норм ст. 9 Закону № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконним, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органом та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Відповідно до положень частини першої статті 18 Закону № 1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Пунктом 4 ст. 9 Закону № 1207-VII, передбачено, що встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Приписи ст. 1 Закону № 1207-VII, визначають, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону № 1207-VII, визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Тобто, довідки про наявність страхового стажу , видані архівною установою, не вирішують питання безпосереднього функціонування підприємств та організацій, які знаходяться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та, відповідно, не встановлюється прямої заборони приймати документи, які ними видані до окупації відповідної території України.

Колегія суддів враховує, що надані позивачем довідки містять обов`язкові реквізити та ідентифікатори.

Посилання відповідача на неможливість перевірити достовірність довідок виданих організаціями, які перебувають на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, дані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на отримання пенсії у розмірі, на який позивач отримав право протягом трудового стажу.

Факт знаходження підприємств на тимчасово окупованій території України та неможливість проведення відповідачем перевірки наданих позивачем додаткових документів, на думку суду, не може позбавляти права позивача на отримання пенсії, оскільки з Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

У рішенні від 08.07.2004 у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», Європейський суд з прав людини, задовольняючи позов до Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Колегія суддів вважає, що позивач не може бути позбавлений свого права на пенсійні виплати через неможливість перевірки достовірності документів та розміру заробітної плати, у зв`язку з знаходженням підприємств на території, непідконтрольній українській владі та неперереєстрації його на території підконтрольній українській владі, що і стало підставою для відмови позивачу в перерахунку пенсії.

ГУ ПФУ в м. Києві необґрунтовано не враховано довідки від 30.10.2018 за № 1271, від 24.09.2018 за № 486, від 24.09.2018 за № 485, від 24.09.2018 за № 87, архівну довідку від 08.08.2018 за № 03-14/6187, від 27.11.2018 за №692, від 27.11.2018 за № 691, від 23.10.2018 за № 167, від 24.09.2018 за № 86, від 08.08.2018 за № 03-14/6188, від 09.10.2018 за № 14/4462, від 03.02.2015 за № 24, від 20.01.2015 за № 5 та від 20.01.2015 за № 6, надані позивачем на підтвердження наявності страхового стажу, видані на тимчасово окупованій території в місті Луганськ, оскільки такі безпосередньо впливають на реалізацію конституційного права ОСОБА_1 на соціальний захист.

З урахуванням наведеного, доводи відповідача щодо правомірності не врахування наданих позивачем довідок від 30.10.2018 за № 1271, від 24.09.2018 за № 486, від 24.09.2018 за № 485, від 24.09.2018 за № 87, архівну довідку від 08.08.2018 за №03-14/6187, від 27.11.2018 за № 692, від 27.11.2018 за № 691, від 23.10.2018 за № 167, від 24.09.2018 за № 86, від 08.08.2018 за № 03-14/6188, від 09.10.2018 за № 14/4462, від 03.02.2015 за № 24, від 20.01.2015 за № 5 та від 20.01.2015 за № 6 є необґрунтованими, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко