Справа № 260/1055/25
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2025 року м. Ужгород№ 260/1055/25

Закарпатський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дору Ю.Ю. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказів та звільнення зі служби, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) через уповноваженого представника адвоката Попова Микиту Геннадійовича звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1) та Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-2), яким просить суд:

1. Визнати неправомірним і скасувати Наказ № 474 від 07.06.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) про призов військовозобов`язаного в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час загальної мобілізації.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини № НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 70 від 08.06.2024 року в частині зарахування до списків особового складу Військової частини № НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. Зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зі списків особового складу Військової частини № НОМЕР_1 .

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що незаконно застосовуючи до позивача фізичну силу, працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 доставили його до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_1 , яке розташоване по АДРЕСА_1 . Після доставлення туди, у позивача відібрали мобільний телефон та закрили в якійсь кімнаті без вікон.

Позивач з народження проживає у місті Києві та зі школи, багато років, перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 . У подальшому, у 2020 році Позивач переїхав до міста Гостомель Київської області та був взятий на облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Станом на 07.06.2024 Позивач перебував на обліку саме у ІНФОРМАЦІЯ_6 , при собі мав оригінал військово-облікового документу. Позивач пред`являв працівникам ІНФОРМАЦІЯ_3 військово-обліковий документ з відміткою про перебування на обліку.

Також позивач пред`являв Довідку про належність до релігійної організації № 277-РО/24 і висловлював бажання відмовитись від проходження ВЛК та військової служби, зауважував, що ініціював проходження альтернативної (невійськової) служби, як це прямо передбачено ч. 4 ст. 35 Конституції України.

Позивач вказує, що Військово-лікарську комісію він не проходив, жоден лікар його не оглядав, ніякі аналізи у позивача не відбирались, його лише незаконно силоміць утримували у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У Військовому квитку наявна відмітка про те, що позивач взятий на облік 07.06.2024 та знятий з обліку 08.06.2024. Тобто, позивача фіктивно, безпідставно поставили на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_7 , хоча він постійно проживає у Київській області та законно перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Також, вказує, що позивач не проходив ВЛК, а особистий підпис позивача у Картці обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного щодо визначення придатності до військової служби в графі «підпис обстежуваного» підроблений, виконаний не Позивачем. На підставі підробленого, вищевказаного документу, без проходження жодного обстеження, спілкування з лікарями, без відбирання біологічних речовин. Позивача для аналізів (в тому числі на ВІЛ, який має робитися призовникам і робиться декілька діб) працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 була підроблена (сфальсифікована) Довідка військово-лікарської комісії від 07.06.2024 № 126/1038.

Враховуючи те, що позивач не проходив жодного обстеження, не був на прийомі у жодного лікаря, не здав жодного аналізу та ЕКГ - були відсутні будь-які підстави приймати рішення про придатність Позивача до військової служби. Отже, незаконний наказ про призов позивача до Збройних Сил України від 07.06.2024 № 474, а так само, відповідно, і Наказ по Військовій частині НОМЕР_1 «Про зарахування до списків військової частини» підлягають скасуванню.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року вказану позовну заяву залишено без руху з підстав порушення строку звернення до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_9 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказів та звільнення зі служби повернуто позивачу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

09 червня 2025 року справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відзиві на позовну заяву представник ІНФОРМАЦІЯ_9 , заперечуючи проти заявлених позовних вимог, вказує на їх безпідставність з огляду, на те, що на підставі направлення тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.06.2024 року вих.№1206 був скерований для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення придатності для проходження військової служби по мобілізації.

Пройшов медичний огляд лікарями, за результатами якого, згідно довідки ф4 № 126/1038 від 07.06.2024р., підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Під час проходження медичного огляду скарг на стан здоров`я не заявляв, інформацію щодо стану здоров`я надав в повному обсязі, попереджений про надання неповної та недостовірної інформації.

Крім того, позивач не оскаржував рішення військово-лікарської комісії у передбаченому Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджено Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 7листопада 2008 р. за №1109/15800 порядку.

Заяви про відмову від проходження медичного огляду чи відмову від призову на військову службу під час мобілізації не подавав. 07.06.2024 року за вх. № 8486 подав заяву про видачу військового квитка. Згідно абз. 11 п. 9 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.06.2024 № 474 направлений для проходження військової служби під час мобілізації у складі команди № НОМЕР_1 , тому просить відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на позовну заяву представник військової частини НОМЕР_1 , заперечуючи проти заявлених позовних вимог, вказує, що Військова частина НОМЕР_1 не уповноважена здійснювати перевірку підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення, а тому нам не відомо, чи у дійсності ОСОБА_1 на момент призову на військову службу мав право на відстрочку.

Відповідно до положень ч.7 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а тому з боку Військової частини НОМЕР_1 питання про наявність у ОСОБА_1 підстав щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не ставилось.

Окрім цього, відповідач-2 вказує, що солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив територію військової частини, з 26.06.2024 знятий з усіх видів забезпечення. Солдат ОСОБА_1 з 06.07.2024 звільнений з раніше займаної посади і виведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

ОСОБА_1 , був зупинений 07.06.2024 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , в подальшому доставлений до приміщення ТЦК та СП де пройшов медичний огляд та був мобілізований до лав Збройних Сил України.

У зв`язку із відсутністю відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період з метою визначення ступеню придатності до військової служби позивач був направлений для проходження ВЛК.

Згідно із довідкою Військово-лікарської комісії №126/1038 від 07.06.2024 ОСОБА_1 за наслідками проведеного медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_3 07.06.2024 з діагнозом «здоровий» На підставі статті графи II розкладу хвороб визнано придатним до військової служби.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.06.2024 №474 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» позивача призвано з 07.06.2024 року та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період у складі команди в.ч. НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.06.2024 № 70 солдата ОСОБА_1 з 08.06.2024 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2024 №88 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив територію військової частини та з 26.06.2024 року знятий з усіх видів забезпечення.

Позивач, вважаючи оскаржувані накази відповідачів протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан.

В подальшому воєнний стан було продовжено. На час розгляду справи воєнний стан триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому був неодноразово продовжений відповідними указами Президента України та діє наразі.

При цьому, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон № 3543-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У статті 1 Закону № 3543-XII містяться визначення понять «мобілізація» та «особливий період», відповідно до яких:

мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу; Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Загальна мобілізація, згідно з частиною другою статті 4 Закону № 3543-XII, проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до статті 2 Закону № 3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Крім того, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон № 2232-ХІІ.

Згідно із статтею 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Частина дев`ята статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначає такі категорії громадяни України щодо військового обов`язку:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина друга статті 2 Закону № 2232-ХІІ).

Пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом № 3543-XII.

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Статтею 22 Закону № 3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до частини третьої вищезазначеної статті під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначено Законом України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частиною другою статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до абзацу 1 частини десятої статті 1 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату.

Частиною другою статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно з частиною тринадцятою статті 2 Закону № 2232-ХІІ військовозобов`язані, які, зокрема, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями.

Відповідно до частини тринадцятої статті 2 Закону № 2232-ХІІ та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення №402.

Так у частині першій статті 22 Закону №3543-XII визначено, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Положення №402, зі змінами, внесеними наказом Міністерства оборони України від 18 серпня 2023 року №490, чинними з 25 серпня 2023 року).

Як визначено пунктом 1.3 глави 1 розділу І Положення №402, основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

До позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать, зокрема, ВЛК ТЦК та СП (підпункт 2.5.1 пункту 2.5 глави 2 розділу I Положення №402).

Згідно з підпунктами 2.8.1, 2.8.2 пункту 2.8 глави 2 розділу I Положення №402 ВЛК ТЦК та СП створюється у районному (міському) ТЦК та СП.

ВЛК ТЦК та СП має право приймати постанови відповідно до цього Положення.

За приписами підпунктів 2.8.4, 2.8.5 пункту 2.8 глави 2 розділу I Положення №402 на ВЛК районного (міського) ТЦК та СП покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. Рішенням ВЛК регіону на ВЛК ТЦК та СП покладається огляд інших громадян.

У порядку контролю на ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, області, міста Києва покладається огляд (переогляд) осіб відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення.

Згідно із пунктами 3.3 та 3.4 глави 3 розділу І Положення №402 скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року №608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».

Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим.

Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК.

Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.

У разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд.

За змістом підпункту 2.3.5 пункту 2.3, підпункту 2.4.10 пункту 2.4 глави 2 розділу I Положення №402 постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку; постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.

Таким чином, визначення ступеня придатності до військової служби є завданням виключно військово-лікарської експертизи, для чого створюються штатні та позаштатні ВЛК, які проводять медичний огляд осіб відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення №402.

Під час розгляду справи судом з картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 встановлено, що позивач з метою визначення ступеня придатності до військової служби пройшов медичний огляд. За результатами медичного обстеження спеціалістами (терапевт, хірург, невролог, офтальмолог, ЛОР, психіатр) діагностовано «Здоровий». У пункті 10 картки обстеження та медичного огляду позивач своїм підписом засвідчив, що інформацію щодо стану свого здоров`я надав у повному обсязі; попереджений про надання неповної чи недостовірної інформації.

За результатами медичного огляду постановою ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленою довідкою від 07.06.2024 року №126/1038, на підставі статті 4 графи ІІ Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби.

Судом встановлено, що зазначена постанова ВЛК оформлена довідкою від 07.06.2024 року №126/1038 не була оскаржена позивачем до ВЛК обласних ТЦК СП, зокрема, доказів такого оскарження суду не надано.

Суд зауважує, що пунктом 3.3 глави 3 розділу І Положення №402 чітко визначено порядок оскарження як постанов ВЛК районних (міських) ТЦК СП, так і ВЛК обласних ТЦК СП.

Зокрема, у разі наявності сумніву щодо правильності висновку ВЛК районних (міських) ТЦК СП щодо придатності до військової служби, особа, що проходила медичний огляд, має право звернутись за підпорядкованістю до ВЛК обласної ТЦК СП, а дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних ТЦК та СП, оскаржуються в штатних ВЛК.

Позивач своїм правом на звернення із скаргою до ВЛК вищого рівня, як визначено Положенням №402, не скористався (відповідно до норм Положення №402 рішення ВЛК регіону чи ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку). Доказів визнання протиправною та скасування постанови ВЛК про визнання позивача придатним до військової служби матеріали справи не містять.

Окрім цього, оскільки у даній адміністративній справі позивачем не заявлено позовних вимог у частині оскарження постанови ВЛК, відтак, суд не бере до уваги аргументів позивача про недотримання ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 процедури проведення медичного огляду та оцінку діям ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 при проведенні медичного огляду позивача суд також не надає.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування Наказу №474 від 07.06.2024 в частині призову на направлення для проходження військової служби позивача, відповідно до якого проведено призов позивача під час дії мобілізації, як придатного до військової служби, суд звертає увагу, що позивач визначив спосіб захисту свого права шляхом визнання протиправними та скасування індивідуального акту.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

Приписами пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення 1153/2008) передбачено, що громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом №2232-ХІІ. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Частина третьою статті 24 Закону №2232-ХІІ передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п. 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення №1153/2008.

Згідно з абзацом другим пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону №2232-XII у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 2 ч. 4 ст.26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Серед таких підстав відсутнє скасування наказу про призов особи на військову службу та наказу щодо проходження військової служби.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, відповідно до якої, такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі №9901/286/19, від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17, постанови Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі №П/9901/97/21).

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний Наказ №474 є актом індивідуальної дії, тобто актами одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпали свою дію внаслідок мобілізації позивача та зарахування його та направлення його для проходження військової служби до в/ч.

Після видання спірного Наказу №474 виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-XII та Положенням №1153/2008. Даними нормативними актами не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов та про призначення до військової частини. Ці накази вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.

Таким чином, вказаний акт втратив своє юридичне значення, оскільки позивач мобілізований та продовжує перебувати на військовій службі та їх скасування не матиме наслідком звільнення позивача з військової служби.

Щодо решти позовних вимог у частині визнання протиправним та скасування наказу командира в.ч. НОМЕР_1 (по стройовій частині) №70 від 08.06.2024, суд зазначає наступне.

Видаючи оспорюваний наказ №70 від 08.06.2024 про зарахування позивача до списків особового складу в/ч, відповідач виходив з того, що перед направленням особи до військової частини ВЛК та РТЦК було здійснено всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав, що дають право на звільнення позивача від призову на військову службу.

В/ч не мала права не зарахувати позивача до особового складу, адже були беззаперечні правові підстави для видання оспорюваного Наказу.

Крім цього, згідно з абзацом 2 пункту 2.8 розділу ІІ Інструкції №333, зарахування до списків військової частини прибулого особового складу є іменні списки команд, приписи та документи, що посвідчують особу військовослужбовця.

Відповідно до абзацу 10 пункту Положення №154, формування команд поповнення та їх відправлення із збірних пунктів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки областей до військових частин покладено на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

У матеріалах справи відсутні докази того, що на момент прийняття оскаржуваного Наказу в/ч позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я. Документів, які б підтверджували наявність у нього хвороб під час призову, не надавав.

Також під час проходження ВЛК позивач не звертався до ТЦК із заявами та клопотаннями про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, будь яких документів на підтвердження його права на відстрочку від призову не надавав.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених правових норм, суд дійшов висновку, що оскаржуваний Наказ в/ч в частині, що стосується призначення та зарахування позивача до списків особового складу в/ч є правомірним, оскільки командування в/ч не могло відмовити в зарахуванні позивача до особового складу даної військової частини. Доводи позивача про незаконність наказу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не доведені жодними належними і допустимими доказами.

Щодо вимог позивача про зобов`язання в/ч виключити його зі списків особового складу в/ч, суд зазначає, що частиною четвертою статті 26 Закону №2232-XII, визначено вичерпний перелік підстав, коли військовослужбовці, що проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період під час дії правового режиму воєнного стану звільняються з військової служби. Підстави, які б надавали позивачу можливість звільнення з військової служби в зазначеному переліку наразі відсутні.

Процедура проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регламентована Положенням №1153/2008; «Інструкцією про організацію виконання Положення №1153/2008», затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі Інструкція №170); «Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України», затвердженою наказом Міністра Оборони України від 26.05.2014 №333 (далі Інструкція №333)

Такий вид військової адміністративної процедури як «виключення зі списків особового складу військової частини» можливий лише у окремих випадках, а саме: направлення військовослужбовця для проходження військової служби до інших військових формувань у тому числі за кордон (п. 10 Положення №1153/2008, абз.8 пп. 1 п.1.5 розділу І Інструкції №170, абз. 2 п. 2.9. розділу 2 Інструкції №333); звільнення з військової служби (п.34-37 Положення №1153/2008, п. 14.10 Інструкції №170, абз.2 п.2.9 Інструкції №333); на підставі вироку суду у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання (п.77 Положення №1153/2008, абз,2 п. 3.22 Інструкції №170, абз.7,8 п.2.9 Інструкції №333); зарахування військовослужбовця на навчання до військового навчального закладу (абз.6 п. 144 Положення №1153/2008, абз.9 п. 4.8 Інструкції №170, абз.5 п.2.9 Інструкції №333); смерті (загибелі) військовослужбовця або визнання безвісти відсутнім на підставі рішення суду про таке визнання (п.230, 247 Положення №1153, абз.10,11 п. 2.9 Інструкції №333).

Зазначені вище випадки застосування процедури «виключення зі списків особового складу» вказують на те, що виключити військовослужбовця зі списків військової частини можливо здійснити на підставі рішення суду лише: 1) про визнання безвісти відсутнім та 2) визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення та засудження до позбавлення / обмеження волі та/або позбавлення військового звання. Інших підстав, де б рішення суду було підставою для виключення зі списків військової частини законодавство у сфері регулювання правовідносин проходження військової служби не містить.

Враховуючи викладене, підстави для виключення позивача із списків особового складу в/ч відсутні.

Враховуючи вище наведене, підстави для задоволення взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів, а також зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відсутні.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі«Руїс Торіха проти Іспані» від 01.12.1994, серія A, N 303-A, пункт 29).

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 72-79, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору