Справа № 520/1310/25
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Супрун Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 р. Справа № 520/1310/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/1310/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та часткове скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі також відповідач), у якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 22.11.2024 № 66352/20-40-24-17-08 про застосування щодо фізичної особи ОСОБА_1 штрафу в розмірі 44 326,05 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2025 адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що мораторій на застосування штрафів за несвоєчасну сплату єдиного податку з фізичних осіб, діяв з 01.03.2020 р. по 30.06.2023 р., а тому нарахування штрафу за цей період є протиправним. Крім того стверджує, що оскаржувані ППР винесені відносно фізичної особи ОСОБА_1 , без зазначення статусу «фізична особа підприємець». В той же час платником єдиного податку може бути тільки фізична особа підприємець, що прямо зазначено в п. 291.3 ст. 291 ПКУ. Оскільки фізична особа ОСОБА_1 не є платником єдиного податку, винесення ППР щодо неплатника даного податку є незаконним. Позивач стверджує, що порушивши передбачене п.86.7 ст. 86 Податкового кодексу України право платника на подання заперечень та на участь в розгляді заперечень на акт перевірки, контролюючий орган тим самим позбавив платника права особисто викласти свої доводи при наданні оцінки висновкам акту перевірки та надати додаткові пояснення.

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Заперечуючи проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, стверджував, що викладені позивачем у апеляційній скарзі аргументи щодо протиправності нарахування штрафу за період дії мораторію, згідно п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України та постанови КМУ від 27.06.2023 № 651, з 01.03.2020 по 30.06.2023, є безпідставними , оскільки податковий обов`язок сплати податкового зобов`язання по єдиному податку виник після скасування карантину (30.06.2023) відповідно 22.08.2023, 21.11.2023, 20.02.2024, 21.05.2024. Щодо твердження позивача про неотримання акт перевірку, відповідачем зазначено, акт про результати камеральної щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів від 30.10.2024 № 50750/20-40-24- 17-08 було направлено платнику податків у порядку, визначеному ст. 42, п. 86.2 ст. 86 ПК України, засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 30.10.2024 (№ відправлення 572) на його податкову адресу: АДРЕСА_1 та вручено платнику 02.11.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Також, акт було направлено засобами сервісу Електронний кабінет платника податків.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з даними ІКС «Податковий блок», ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Харківській області як фізична особа-підприємець та відповідно до даних Реєстру платників єдиного податку є платником єдиного податку, третя група, ставка 5 відсотків з 04.05.2023 (згідно поданої заяви на спрощену систему від 04.05.2023 № 99).

Податковим органом на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 розд. I, п. 75.1 ст. 75 розд. ІІ ПК України, у порядку визначеному п. 76.2 ст. 76 розд. ІІ ПК України, проведено камеральну перевірку щодо порушення термінів сплати єдиного податку з фізичних осіб ФОП ОСОБА_1 .

Під час камеральної перевірки ГУ ДПС у Харківській області використано дані інформаційних систем органів ДПС України, ІТС «Податковий блок», податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця.

За результатами перевірки складено акт про результати камеральної щодо порушення термінів сплати єдиного податку з фізичних осіб від 30.10.2024 № 50750/20-40-24-17-08.

В результаті проведення камеральної перевірки встановлено порушення платником податків п. 57.1 ст. 57, п. 295.3 ст. 295 ПК України - несвоєчасна сплата узгодженого податкового зобов`язання по єдиному податку.

Перевіркою встановлені порушення несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання по єдиному податку по поданим до контролюючого органу податковим деклараціям платника єдиного податку фізичної особи підприємця (розрахунок наведений в акті перевірки):

- за перше півріччя 2023 року від 09.08.2023 № (сума податкового боргу, що сплачена - 38529,19 грн., кількість днів прострочення - 88);

- за три квартали 2023 року від 08.11.2023 № (сума податкового боргу, що сплачена - 129524,49 грн., кількість днів прострочення - 57);

- за звітний 2023 рік від 09.02.2024 № (сума податкового боргу, що сплачена - 157906,90 грн., кількість днів прострочення - 137);

- за перший квартал 2024 року від 09.05.2024 № (сума податкового боргу, що сплачена - 117299,93 грн., кількість днів прострочення - 49).

Відповідно до п. 86.8 статті 86 ПК України ГУ ДПС у Харківській області, прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.11.2024 № 66352/20-40-24-17-08 в порядку, передбаченому статтею 58 ПК України та надіслано платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 ПК України рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 27.11.2024 (№ відправлення 070) та вручено платнику 04.12.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки дійшов до висновку, що оскаржуване рішення відповідача прийнято у відповідності до вимог діючого законодавства з урахуванням встановлених в ході перевірки фактів порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Податковий кодекс України (надалі за текстом - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 ПК України).

Статтею 19-1 ПК України визначено, функції контролюючих органів, зокрема, передбачено, що контролюючі органи здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів, установлених ПК України ( пп.19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України).

Однією із основних функцій контролюючих органів є податковий контроль, який в п. 61.1 ст. 61 ПК України визначений як система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способи здійснення податкового контролю визначені в п. 62.1 ст. 62 ПК України, серед яких проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України).

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п.75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зокрема, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого ПК України для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених ПК України.

Відповідно до п. 295.3 ст. 295 ПК України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал).

Згідно з п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID 19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за порушення вичерпних вимог законодавства, перелічених в цьому пункті, зокрема, за порушення вимог законодавства в частині нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Разом з цим п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» від 12.05.2022 №2260-ІХ, який набрав чинності 27.05.2022, підпункт 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України викладено в новій редакції, якою було визначено, що у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності.

При цьому вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.

Відповідно до Постанови КМ України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020 на усій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 був запроваджений карантин, який неодноразово був подовжений та відмінений Постановою КМУ від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS CoV-2» з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.

У зв`язку з скасуванням карантину на території України з 30.06.2023 року, Законом України від 30.06.2023 № 3219-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» абзац 1 підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України викладено в новій редакції, а абзаци дев`ятий вісімнадцятий замінено вісьмома новими абзацами, відповідно до яких дана вищезазначена норма права виключена.

Таким чином на період дії воєнного стану, починаючи з 27.05.2022, привалюють норми в частині звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання платником податків податкових обов`язків у випадках та за умов, передбачених п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

Змістом п.п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України передбачено, що у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності та/ або документів (повідомлень), платники податків звільняються від передбаченої ПК України відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо строків сплати податків та зборів, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків за звітні (податкові) періоди 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду), I квартал 2022 року (для квартального звітного (податкового) періоду), січень травень 2022 року (для місячного звітного (податкового) періоду), за умови їх сплати не пізніше 01 серпня 2022 року (для сплати податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору не пізніше 31 грудня 2022 року).

В ході судового розгляду справи встановлено та позивачем не спростовано, що ФОП ОСОБА_1 до податкового органу не подавалась заява щодо відсутності можливості виконання податкових обов`язків, згідно Порядку підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 225 від 29.07.2022 (надалі - Порядок № 225).

Згідно з п. 7 розділу II Порядку № 225 платники податків, які не подали у строки, встановлені пунктами 3 та 4 цього розділу, заяви у довільній формі та відповідних документів (копії документів), що підтверджують неможливість виконання податкового обов`язку, передбаченого Кодексом або іншим законодавством, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи або щодо яких контролюючий орган прийняв вмотивоване рішення щодо можливості своєчасного виконання таким платником податків свого податкового обов`язку, вважаються такими, що мають можливість своєчасно виконати податкові обов`язки у терміни, визначені Кодексом або іншим законодавством, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи.

Таким чином позивач не підлягає звільненню за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання по єдиному податку.

Окремо суд зазначає, що позиція позивача щодо протиправності нарахування штрафу за період дії мораторію, згідно п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України та постанови КМ України від 27.06.2023 № 651, з 01.03.2020 по 30.06.2023, є законодавчо неконкурентною, оскільки податковий обов`язок сплати податкового зобов`язання по єдиному податку виник у позивача після скасування карантину (30.06.2023) відповідно 22.08.2023, 21.11.2023, 20.02.2024, 21.05.2024.

Доводи скаржника про не отримання акту перевірки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції Акт про результати камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів від 30.10.2024 № 50750/20-40-24-17-08 було направлено податковим органом платнику податків у порядку, визначеному ст. 42, п. 86.2 ст. 86 ПК України, засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 30.10.2024 (№ відправлення 572) на його податкову адресу: 62418, Харківська область, смт. Пісочин, вул. Зелена, буд. 8 та вручено платнику 02.11.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Пунктом 42.2 ст. 42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення складене за формою «Ш» у разі застосування штрафних санкцій за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання/порушення строків зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні послуги» (додатки 6, 7) та повністю відповідає формі, передбаченою додатком 7 до Порядку № 1204.

Щодо доводів про те, що податкове повідомлення-рішення від 22.11.2024 № 66352/20-40-24-17-08 винесено стосовно фізичної особи, тоді як платником єдиного податку є ФОП, колегія суддів зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Допущені контролюючим органом процедурні порушення не можуть слугувати самостійною підставою для звільнення платника податків від відповідальності за вчинені ним податкові правопорушення, та можуть бути прийняті судом до уваги за умови підтвердження належними та допустимими доказами добросовісного виконання таким платником власного податкового обов`язку. Також, колегія суддів вважає, що у даному випадку, мова йде про допущення технічної помилки/описки, яка не впливає як на зміст, так і на висновки оскаржуваного податкового повідмолення-рішення.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 по справі № 520/1310/25 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло