Справа № 380/3557/25
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 380/3557/25

адміністративне провадження № К/990/26601/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду Гуляка Василя Васильовича, Кухтея Руслана Віталійовича, Коваля Романа Йосиповича про визнання протиправними дій,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року (постановлену у складі судді Брильовського Р.М.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді: Курка О. П., суддів: Боровицького О. А., Ватаманюка Р.В.) у справі №380/3557/25,

ВСТАНОВИВ:

І. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

1. В лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Держави Україна в особі суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду Гуляка Василя Васильовича, Кухтея Руслана Віталійовича, Коваля Романа Йосиповича, у якому просив суд:

- визнати дії Держави Україна в особі суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду Гуляка Василя Васильовича, Кухтея Руслана Віталійовича, Коваля Романа Йосиповича протиправними та такими що ігнорують діюче законодавство України, Рішення Конституційного Суду України порушують права і свободи людини гарантовані Конституцією України;

- стягнути з Держави Україна, в особі суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду Гуляка Василя Васильовича, Кухтея Руслана Віталійовича, Коваля Романа Йосиповича на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 моральну шкоду у сумі 750000,00 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що у провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду знаходиться справа №380/15916/22 за апеляційною скаргою особи ОСОБА_2 , який самовільно привласнив собі повноваження представника колективного органу Покровської міської ради Дніпропетровської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/15916/22 від 30 жовтня 2024 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Головного управління ДПС у Львівській області, Покровської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправним та скасування рішення. 19 грудня 2024 року колегією суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду у складі суддів В. Гуляка, Р. Кухтея, Р. Коваля справу за позовом ОСОБА_1 №380/15916/22 прийнято до провадження. 06 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі №380/15916/22 за апеляційною скаргою особи ОСОБА_2 . Також вказує, що колегією суддів проігноровано Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № З-рп/99 та не вчинено жодних дій щодо перевірки наявності повноважень ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та обсяг таких повноважень. Судді відмовились з`ясовувати важливі для розгляду справи обставини, відмовилась визнати повноваження міського голови О.Шаповала, як представника територіальної громади та колективного органу Покровської міської ради позбавили його права представляти інтереси територіальної громади в суді, що є порушенням діючим законодавства та ігноруванням рішень Конституційного Суду України, які є обов`язковими для виконання. Зазначає, що суддями повністю проігноровано обов`язок перевірити повноваження осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 як представників юридичної особи Покровська міської ради Дніпропетровської області. Колегією суддів 31 січня 2025 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі №380/15916/22 за апеляційною скаргою особи ОСОБА_2 . Надалі ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про роз`яснення незрозумілого рішення суду яке не ґрунтувалося на вимогах діючого законодавства України. 21 січня 2025 року колегією суддів була постановлена ухвала з питань роз`яснення незрозумілого рішення суду, якою відмовлено у роз`ясненні рішення суду про відкриття апеляційного провадження. ОСОБА_1 заявив відвід суддям В.Гуляку, Р.Кухтею,Р.Ковалю. 31 січня 2025 року колегією суддів у складі В.Гуляка, Р.Кухтея, Р.Коваля винесено ухвалу якою визнано не обґрунтованим заявлений відвід. 3 лютого 2025 року колегією суддів у складі М.Пліша, А.Курильця, О.Мікули було постановлено ухвалу, у якій зазначена колегія суддів, не побачила порушення прав людини, відсутність автоматизованого розподілу справ між суддями, ігнорування судової практики ЄСПЛ, зловживання службовим становищем, неприязних відношень, конфлікту інтересів. 17 лютого 2025 року винесено ухвалу про призначення справи №380/15916/22 до розгляду. Зазначає, що своїми свавільними діями судді В.Гуляк, Р.Кухтей ,Р.Коваль ігнорують Конституцію України, свідомо і публічно порушують законодавство України, права людини і громадянина, ігнорують Рішення Конституційного суду України, порушують рівність учасників процесу, позбавляють права на справедливий розгляд справи в суді, таким чином звернуся з позовом до суду.

3. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року, відмовлено у відкритті провадження.

4. Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спір з приводу якого позивач звернувся до суду не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї

5. Не погоджуючись із зазначеними судовим рішеннями позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

6. Відзиву на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, однак в силу частини 4 статті 328 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.

ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

7. 20 червня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі №380/3557/25.

8. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Жук А.В., судді: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.

9. Верховний Суд ухвалою від 03 липня 2025 року залишив без руху касаційну скаргу скаржника надавши строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення її недоліків шляхом надання документа про сплату судового збору в установленому законом розмірі, а також доказів надсилання її копії іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 КАС України.

10. На адресу Верховного Суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, до якого долучено копію Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією.

11. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 липня 2025 року визначено колегію суддів для розгляду цієї касаційної скарги у складі: Жука А.В. (головуючий суддя), Мельник-Томенко Ж.М., Мацедонська В.Е.

12. Верховний Суд ухвалою від 30 липня 2025 року відкрив провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі №380/3557/25.

13. Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року цю справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

IІІ. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, виходить із такого.

15. Відповідно до ухвали Верховного Суду від 30 липня 2025 року касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, статті 170 КАС України, що є підставою касаційного оскарження згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України.

16. В даному випадку, в касаційній скарзі позивач зазначає:

«Підставою для звернення до суду з позовною заявою є дії суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду Гуляка Василя Васильовича, Кухтея Руслана Віталійовича, Коваля Романа, які всупереч не тільки діючому законодавству України, але і здоровому глузду відкрили апеляційне провадження у справі №380/15916/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Покровської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправним та скасування рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області №12 від 29 березня 2019 року «Про встановлення ставки податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки».

17. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

18. На підставі частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

19. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 КАС України).

20. Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

21. На підставі пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

22. Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

23. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

24. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

25. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

26. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

27. Згідно із частиною першою статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

28. Відповідно до частин першої та третьої статті 6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

29. Конституційний Суд України у пункті 4.2 Рішення від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.

30. Таким чином, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

31. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання апеляційної скарги та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише в межах відповідної судової справи, у якій такі порушення були допущені.

32. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

33. Оскільки предметом позову в цій справі є протиправність, на думку позивача, дії суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду Гуляка Василя Васильовича, Кухтея Руслана Віталійовича, Коваля Романа, які відкрили апеляційне провадження у справі №380/15916/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Покровської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправним та скасування рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області №12 від 29 березня 2019 року «Про встановлення ставки податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки», тобто позовні вимоги стосуються дій/бездіяльності відповідача при вирішенні конкретної справи, стосуються вчинення (невчинення) судом передбачених процесуальним законом дій, тому не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого процесуальним законом.

34. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06, пункт 33).

35. Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання апеляційної скарги та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

36. Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання апеляційної скарги та визначення складу суду для її розгляду.

37. Отже, у цій справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» щодо вказаних вимог позивача слід тлумачити як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.

38. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 280/1334/19, від 02 жовтня 2019 року у справі № 815/110/16 та постановах Верховного Суду від 26 січня 2023 року у справі №420/9956/22 та від 30 вересня 2020 року у справі №1.380.2019.003105.

39. Враховуючи викладене, Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що спір у цій справі не може бути розглянутий у порядку адміністративного судочинства, а тому правильно відмовили у відкритті провадження у справі.

40. Також при вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за пунктом 1 частиною 1 статті 170 КАС України поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті частини 3 статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

41. Таку правову позицію висловлено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 3 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 5 лютого 2019 року у справі №9901/638/18 та від 27 лютого 2019 року у справі №9901/798/18.

42. Інші доводи касаційної скарги, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів попередніх інстанцій та встановлених ним обставин не спростовують і не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми процесуального права під час постановлення оскаржуваних рішень.

43. Європейський суд з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначив, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

44. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

45. З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувані судові рішення суду у цій справі не підлягають скасуванню.

46. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 343, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі №380/3557/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіА.В. Жук В.Е. Мацедонська Ж.М. Мельник-Томенко