Справа № 160/30637/24
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/30637/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Тарантюк А.Р.

розглянувши в м. Дніпро у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року (суддя Маковська О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться зазначена справа.

Позивач просить визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , що полягають в оголошенні ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив місце несення служби;

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на військовій службі.

Позивачем подавалась заява про зміну позовних вимог, позивач просить визнати протиправним та скасувати п. 2.18 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2023 №841;

Визнати протиправним та скасувати п. 15 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2023 №871 та п. 22 наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_1 ) від 08.11.2023 №312-рс;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.10.2023 по 04.12.2023;

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2023 №21769 «Про результати службового розслідування».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було враховано, що позивач не залишав службу самовільно, а внаслідок дій командування був фактично усунутий від служби без його волі. Висновки службового розслідування не відображають реальних подій 29.10.2023, опис деяких подій є спотвореними, зокрема, підроблено підпис командира взводу позивача.

Суд першої інстанції не вчинив дій щодо витребування доказів та допиту свідків.

Позивачем також до суду апеляційної інстанції подано клопотання витребувати у ПРАТ «ВФ Україна» інформацію за період часу починаючи з 29.10.2023 р. по 27.12.2023 р. та 05.01.2024, а саме: відомості про місцезнаходження номеру телефону НОМЕР_3 , азимути ретрансляційних антен та адрес розташування базових станцій цього абонента.

Витребувати у ПРАТ «КИЇВСТАР» інформацію за період часу починаючи з 29.10.2023 р. по 27.12.2023 р. та 05.01.2024, а саме: відомості про місцезнаходження номеру телефону НОМЕР_4 , азимути ретрансляційних антен та адрес розташування базових станцій цього абонента.

Викликати на допит в якості свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , офіцера групи психологічного супроводження та відновлення військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта

ОСОБА_11 задоволенні клопотання колегія суддів відмовила, оскільки позивачем не було доведено, що вказані докази мають значення для правильного вирішення справи, з огляду на критерії оцінки рішень відповідача, передбачені ст. 2 КАС України.

Представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2023 №595 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини з 08.08.2023.

Згідно з витягом з наказу військової частини НОМЕР_5 від 29.10.2023 №841 ОСОБА_1 визнано таким, що 29.10.2023 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення військової частини з 29.10.2023. Виключено з грошового забезпечення військової частини з 29.10.2023.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2023 №20689 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 29.10.2023 солдатом ОСОБА_1 за результатами якого складено Акт службового розслідування.

В ході проведення службового розслідування було встановлено, що 29.10.2023 о 07:00 під час перевірки особового складу в районі зосередження 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_1 було виявлено відсутність солдата ОСОБА_1 .. Пошукові заходи позитивних результатів не дали. На телефонні дзвінки солдат ОСОБА_1 не відповідає. Місце знаходження не відоме. Майно та зброя в наявності (пункт3.1 Акту).

В Акті зазначено, що солдата ОСОБА_1 про будь-які проблемні питання, що потребують негайного вирішення, посадовим особам 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 не доповідав, клопотань про надання йому відпустки не подавав. На момент завершення службового розслідування військовослужбовець не повернувся до військової частини НОМЕР_1 .

Актом службового розслідування встановлено, що своїми діями солдат ОСОБА_1 порушив вимоги ч.1, 2, 4 та 6 ст. 11, ст. 12, ст.16, ст.127 та ст.128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1, ст.2, ч.1, 5 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

У діях солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

За результатами службового розслідування комісією запропоновано службове розслідування вважати завершеним. Вирішення питання щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 відкласти до його повернення на військову службу до військової частини НОМЕР_1 (п.5.1 та п.5.2 Акту).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2023 №21769 «Про результати службового розслідування» прийнято рішення, зокрема, що вирішення питання щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 відкласти до його повернення на військову службу до військової частини НОМЕР_1 (п.1). Наказано направити матеріали службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення щодо порушення кримінального провадження за фактами, виявлених в ході службового розслідування.

Судом встановлено, що в провадженні слідчих ТУ ДБР у місті Краматорську перебуває в провадженні кримінальне провадження №0000509 від 05.12.2023 (ч.4 ст.408 КК України) відносно військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 (лист ТУ ДБР у місті Краматорську від 11.10.2024 №13-07-28044/24-кр).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2023 №871 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини з 08.11.2023.

Витягом з наказу командира військової частини від 05.12.2023 №952 призупинено військову службу ОСОБА_1 з 05.12.2023 у зв`язку із самовільним залишенням частини згідно ЄРДР від 05.12.2023 №0000509.

Позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що станом на дату видання командиром Військової частини НОМЕР_1 оскаржуваного наказу у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, тому оскаржувані накази прийняті відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, і підстави для їх скасування відсутні.

Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Частиною 4 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу (п.4).

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

Відповідно до п.144-1 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно з п.144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За приписами п.144-3 Положення №1153/2008 звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу. Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Відповідно до п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018, грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що підставою для призупинення виплати грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця може бути призупинення військової служби військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, і таке призупинення, з урахуванням п.15 розділу І Порядку №260 здійснюється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV.

Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в межах даної адміністративної справи не встановлюється наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за самовільне залишення місця несення служби, а досліджується питання відповідності оскаржуваних наказів положенням статті 2 КАС України, а саме: прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що в разі якщо позивач вважає, що він отримав явно злочинний наказ, то положеннями Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарним статутом Збройних Сил України визначений певний порядок дій військовослужбовця в разі отримання наказу, який на його думку є неправомірним (злочинним).

Суд першої інстанції вірно встановив, що станом на дату видання командиром Військової частини НОМЕР_1 оскаржуваного наказу у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, тому оскаржувані накази прийняті відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, і підстави для їх скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 01 жовтня 2025 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш