Справа № 380/25365/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/25365/24 пров. № А/857/11824/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С.М.
суддів -Гуляка В. В.
Ільчишин Н. В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/25365/24 за адміністративним позовом Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Львівська міська рада, Міністерство культури та інформаційної політики України, Департамент архітектури та містобудування Львівської обласної військової адміністрації про зобов`язання вчинити дії,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
суддя у І інстанціїЖелік О.М.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року залишено позовну заяву у справі № 380/25365/24 за адміністративним позовом Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без розгляду.

Не погоджуючись з такою ухвалою позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати рішення суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не урахував, що відповідач на час винесення припису, а також на час звернення до суду не виконав передбаченого законом обов`язку щодо припинення порушень пам`яткоохоронного законодавства, а також відновлення пам`ятки архітектури, має місце триваюче порушення, у зв`язку з чим, строк звернення до суду не порушено.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги позивач та треті особи повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги відповідачі повідомлялися шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу зазначену позивачем, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, однак рекомендоване поштове відправлення повернулося неврученим з підстав відсутності адресата за вказаною ним адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приведених обставин, позивач вважається повідомленим по розгляд апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановлячи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами. Водночас суд вказав, що представником позивача не зазначено жодної об`єктивної обставини, яка могла б слугувати причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду. Також суд відхилив наведені представником позивача у заяві про поновлення процесуального строку правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2018 у справі №810/1224/17, постановах Верховного Суду від 23.11.2018 у справі №489/4756/16-а, від 11.04.2018 у справі №804/401/17, оскільки висновки Верховного Суду у наведених справах постановлені за інших фактичних обставин.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради Баланічевої Світлани Сергіївни, ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Львівської міської ради, Міністерства культури та інформаційної політики України, Департаменту архітектури та містобудування Львівської обласної військової адміністрації із вимогою зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відновити пам`ятку архітектури, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно влаштованих конструкцій сходів та огородження балкону, а також приведення до відповідних історичних габаритів (відновити) віконного прорізу та встановлення дерев`яного віконного блоку за зразком автентичного на фасаді будинку.

25.02.2025 від представника відповідача 2 адвоката Бриковської Дар`ї Олексіївни до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем тримісячного строку звернення до адміністративного суду. Обгрунтовує подане клопотання тим, що припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону культурної спадщини № 0004/П0799 від 06.09.2023 встановлено відповідачам строк до 30.09.2023 для вжиття заходів щодо демонтування самовільно влаштованих конструкції сходів та огородження балкону; приведення до відповідних історичних габаритів (відновити) віконний проріз та встановити дерев`яний віконний блок за зразком автентичного на фасаді будинку пам`ятки культурної спадщини. Отже, з огляду на встановлені в приписі строки виконання та контролю за його виконання, вже після 30.09.2023 було відомо, що ОСОБА_1 не виконала вимог припису. Таким чином, після 30.09.2023 у Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради з`явилися підстави для звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про відновлення пам`ятки архітектури, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтування самовільно влаштованих конструкцій сходів та огородження балкону; приведення до відповідних історичних габаритів (відновити) віконний проріз та встановити дерев`яний віконний блок за зразком автентичного на фасаді будинку пам`ятки культурної спадщини.

Ухвалою суду від 27.02.2025 позовну заяву залишено без руху у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, а також надано позивачу строку для усунення недоліків в позовній заяві шляхом подання до суду заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

06.03.2025 до суду від представника позивача надійшла заява, у якій він просить суд поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду, посилаючись на триваючий характер допущених відповідачами порушень.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 цієї статті 122, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який якщо не встановлено інше обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, законодавством регламентовано тримісячний строк звернення суб`єкта владних повноважень до суду за захистом його прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінування учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа ( в даному випадку суб`єкт владних повноважень) дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі №809/1087/17, від 22.11.2018 у справі №815/91/18 та від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

З матеріалів справи убачається, що позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відновити пам`ятку архітектури, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно влаштованих конструкцій сходів та огородження балкону, а також приведення до відповідних історичних габаритів (відновити) віконного прорізу та встановлення дерев`яного віконного блоку за зразком автентичного на фасаді будинку.

При цьому підставою для звернення позивача до суду стало невиконання відповідачами вимог припису про усунення порушень вимог законодавства про охорону культурної спадщини №0004/П0799 від 06.09.2023, яким їм надано строк до 30.09.2023 (включно) для усунення порушень, визначених у такому приписі.

Із змісту позовної заяви убачається, що 07.11.2023 року за результатами проведення обстеження земельної ділянки встановлено, що внутрішньобудинкова територія (двір) використовується співвласниками будинку АДРЕСА_1 . Територія замощена бетонною бруківкою, на якій розташовані конструкції металевих сходів. З реєстру будівельної діяльності, відсутні будь-які відомості щодо реєстрації чи видання документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, а також документів, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: м. Львів, вул. Саксаганського, 11.

За результатом вказаного обстеження складено акт обстеження земельної ділянки №391 від 07.11.2023 року.

До суду з адміністративних позовом у даній справі позивач звернувся 19.12.2024 року.

Надаючи правову оцінку висновків суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з чим позовом, то колегія суддів зазначає, що Законом України «Про охорону культурної спадщини» та Законом «Про державний контроль за використанням та охороною земель» не встановлено будь-яких обмежень для посадових осіб позивача щодо строків проведення перевірки виконання приписів про усунення порушень вимог законодавства про охорону культурної спадщини.

Як наслідок колегія суддів приходить до висновку, що законодавством не встановлено обов`язку позивача здійснити перевірку виконання свого припису протягом якогось певного обмеженого строку.

Крім того колегія суддів зазначає, що вчинене правопорушення носить характер триваючого, оскільки не було виконано припис позивача про усунення порушення вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини до дати встановленої у приписі 30.09.2023 року. Порушення також тривало на час, коли його було зафіксовано (07.11.2023 року).

При цьому судом ураховано, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Така позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17 та від 24.01.2019 (справа № 607/14240/17).

Враховуючи те, що вчинене правопорушення щодо невиконання припису на усунення порушень вимог законодавства про охорону культурної спадщини носить характер триваючого, та на час проведеного обстеження 07.11.2023 року не було його виконано, то колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції є такими, що зроблені за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 320, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/25365/24 скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Гуляк