Справа № 120/13744/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 жовтня 2025 р. Справа № 120/13744/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку письмового провадження заяву представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

01.10.2025 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Хомича І.О., подана від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Позовні вимоги обґрунтовуються протиправністю рішення відповідача за № 163 від 01.09.2025 про утримання з позивачки суми пенсій у розмірі 47 639,16 грн за період з 01.03.2023 по 08.02.2024, виплачених надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Крім того, 02.10.2025 представником позивача подано заяву про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення від 01.09.2025 № 1613 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплаченої пенсії в сумі 47 639,16 грн за період з 01.03.2023 по 08.02.2024 та заборони відповідачу здійснювати утримання з пенсії позивачки в розмірі 20% пенсії щомісяця, починаючи з 01.10.2025, до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

На підтримку заявленого клопотання адвокат зазначає, що фактичне виконання спірного рішення № 1613 від 01.09.2025, яке має розпочатися з 01.10.2025, призведе до щомісячного зменшення пенсії позивачки, яка для неї є єдиним та основним джерелом її існування як особи з ІІ групою інвалідності. Утримання навіть частини пенсії для особи похилого віку означає істотне погіршення матеріального становища, неможливість забезпечити базові життєві потреби оплачувати комунальні послуги, придбавати ліки та продукти харчування. Також, у разі задоволення позову, повернення незаконно утриманих сум є тривалою процедурою, що фактично покладе на позивачку обов`язок знову звертатися до суду, витрачати час, кошти та зусилля, аби відновити справедливість. Водночас представник позивачки просить суд врахувати, що подання позову та відкриття провадження в адміністративній справі не зупинить дію та виконання оскаржуваного рішення пенсійного органу, якщо суд не застосує відповідні заходи забезпечення позову.

Частиною першою статті 154 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В силу приписів частини першої статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Отже, забезпечення позову це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом (відповідний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18).

Суд зауважує, що частиною другою статті 150 КАС України передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Відтак суд, виходячи з конкретних обставин та з урахуванням наданих йому доказів, повинен встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто прийняття рішення про забезпечення позову можливе лише в разі наявності обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому (1) ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або (2) ефективний захист (поновлення) порушених (оспорюваних) прав або інтересів позивача, або (3) є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 "Про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах", прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Крім того, відповідно до Рекомендацій (2004)20 "Про судовий перегляд адміністративних актів", прийнятих Комітетом Міністрів Ради Європи 15 грудня 2004 року, суд повинен мати право надавати тимчасові заходи захисту до завершення провадження. Цей принцип спрямований на забезпечення того, що виконання оскаржуваного заходу може бути призупинено у випадках, коли його виконання поставило б відповідну особу в незворотну ситуацію (рішення у справі "Джабарі проти Туреччини" (Jabari v. Turkey), 2000 рік, заява № 40035/98, та рішення у справі "Чонка проти Бельгії" (Conka v. Belgium), 2002 рік, заява № 51564/99). Суд повинен мати повноваження надавати тимчасові заходи захисту до завершення судового розгляду. Такі заходи можуть включати повне або часткове призупинення виконання оскаржуваного адміністративного акта, таким чином дозволяючи суду відновити фактичну та де-юре ситуацію, яка б панувала за відсутності адміністративного акта, або покладати відповідні зобов`язання на адміністративні органи..

Також згідно з позицією ЄСПЛ заходи забезпечення (тимчасові заборони), які вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (див., наприклад, "Dћiniж against Croatia" (Джиніч проти Хорватії), № 38359/13, п.п. 61-62 та "Karahasanoglu v. Turkey" (КАРАГАСАНОГЛУ проти Туреччини) (заяви № 21392/08 та 2 інші заяви, п.п. 144-153)).

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний гарантувати, у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, (1) виконання майбутнього рішення суду або/та (2) ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 11.01.2022 у справі № 640/18852/21, від 28.07.2022 у справі № 640/31850/20 та від 16.08.2022 у справі № 640/35685/21.

Предметом оскарження за позовом ОСОБА_1 є рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій областівід 01.09.2025 № 163, яким на підставі положень ст. 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вирішено утримати з позивачки переплачену (внаслідок зміни групи інвалідності) суму пенсії у розмірі 47 639,16 грн за період з 01.03.2023 по 08.02.2024.

При цьому, згідно з вказаним рішенням, у разі ненадходження від пенсіонера коштів протягом місяця з дня його повідомлення про прийняття цього рішення, починаючи з 01.10.2025 буде здійснюватися утримання переплати в розмірі 20% пенсії щомісячно і до повного погашення.

Отже, спірне рішення відповідача створює для позивачки конкретні негативні наслідки. Разом з тим сам факт подання до суду позову про скасування цього рішення не зупиняє його дію, а також наслідків, що пов`язані з його прийняттям.

Відтак суд погоджується з доводами заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача у випадку задоволення пред`явленого ним позову, а також призведе до необхідності докладати значні зусилля для поновлення цих прав у спірних правовідносинах

Крім того, суд вважає недопустимою і такою, що суперечить завданню адміністративного судочинства ситуацію, при якій рішення відповідача про утримання надміру виплачених сум пенсій буде виконуватися під час судового розгляду справи щодо його оскарження позивачкою, яка з таким рішенням не погоджується і вважає його незаконним, але яке, втім, зумовлює для неї вищезазначені істотні несприятливі наслідки.

При цьому суд бере до уваги, що позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи і утримання переплачених сум пенсії передбачає щомісячне стягнення 20% від розміру її пенсії по інвалідності, який становить 9926,14 грн. Тобто реалізація рішення пенсійного органу суттєво вплине на матеріальне становище особи, яка потребує соціального захисту.

Тому очевидним, на думку суду, є те, що шкода, якої можна запобігти у разі вжиття заходів забезпечення позову, превалює над наслідками вжиття таких заходів і що до ухвалення судом рішення у спорі між сторонами доцільно зберегти статус-кво.

В пункті 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 акцентується на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказано і у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовчу діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" (заява № 11901/02) засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Доран проти Ірландії" (Doran v. Ireland, № 50389/99) поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав на те, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Тому обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про існування реальної небезпеки заподіяння шкоди правам та законним інтересам позивача до ухвалення рішення по суті справи без вжиття заходів забезпечення позову та високу ймовірність того, що без таких заходів ефективний захист або відновлення цих прав та інтересів, у разі задоволення позову, стане утрудненим чи навіть неможливим.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 належить забезпечити з підстав, передбачених пунктом першим частини другої статті 150 КАС України, шляхом зупинення дії рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 01.09.2025 № 163 про утримання надміру виплачених сум пенсій до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Вжиття таких заходів є співмірним із заявленими позовними вимогами та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване на можливість збереження існуючого становища до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Разом з тим безпідставними суд вважає вимоги заявника щодо заборони відповідачу здійснювати утримання з пенсії позивачки в розмірі 20% щомісячно. На думку суду, така заборона закономірно випливає у зв`язку із зупиненням дії рішення про утримання та не потребує додатково закріплення вжиттям заходів забезпечення позову. Оскільки відрахування з пенсії позивачки проводиться саме на підставі оскаржуваного рішення, зупинення його дії автоматично зупиняє також можливість його реалізації та виконання.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Зупинити дію рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 01 вересня 2025 року № 163 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Копію ухвали надіслати для відома учасникам справи, а відповідачу для відома та виконання.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена та підписана суддею 03.10.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович