Справа № 420/24850/25
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Одесі питання про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи - Державний реєстратор Заболотний Олександр Олександрович, Савченко (Островська) Тамара Олександрівна про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, про:

- визнати протиправним та скасувати наказ 1148/7 від 12.06 2025 Міністерства юстиції України щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 29.04.2025 за № СК-1584-25, з доповненнями до неї від 30.04.2025, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 01,05.2025 за № СК-1622-25 на рішення від 02.12.2024 № 76373485 державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного Олександра Олександровича;

- зобов`язати Міністерство юстиції України провести повторний розгляд ї скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025, зареєстрованої у в Міністерстві юстиції України 29.04.2025 за № СК-1584-25, з доповненнями до неї від 30.04.2025, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 01.05.2025 за № СК-1622-25 на рішення від 02.12.2024 № 76373485 державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного Олександра Олександровича, із врахуванням судових рішень, що набрали законної сили, та норм чинного законодавства.

Ухвалою суду від 29.07.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Дослідивши зміст позовної заяви, суд встановив наявність підстав для закриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до Міністерстві юстиції України 28.04.2025, зі скаргою зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.04.2025 за № СК-1584-25, з доповненнями до неї від 30.04.2025, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 01.05.2025 за № СК-1622-25, на рішення від 02.12.2024 № 76373485 державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного Олександра Олександровича щодо житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Бажана Миколи, буд. 65-Б, з вимогою провести службову перевірку діяльності державного реєстратора ОСОБА_3 , притягнути державного реєстратора ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у разі підтвердження фактів порушення закону, тимчасово блокувати доступ державному реєстратору Заболотному О.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Центральна Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції у складі І. Кородюка (головуючого на засіданні), О. Лук`янчикова, Л. Архіпової, В. Черниша, К. Сироватки (секретаря Колегії), розглянувши скаргу рекомендувала відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025 з доповненнями до неї від 30.04.2025, оскільки рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного Олександра Олександровича від 02.12.2024 № 76373485 відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Як вбачається з Висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції (далі Висновок), скаржниця ( ОСОБА_2 позивач) зазначає, що її матір, ОСОБА_4 була власницею 11/25 частки у праві власності на житловий будинок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Відповідно до заповіту від 17.05.2008 року все своє майно заповіла скаржниці ( ОСОБА_1 позивачу).

Також з Висновку вбачається, що на підставі оскаржуваного рішення державним реєстратором Заболотним О.О. зареєстровано право власності на 27/50 частки у праві власності на житловий будинок за ОСОБА_5 .

На підставі вище згаданого висновку, наказом №1148/7 від 12.06.2025 Міністерства юстиції України відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025 з доповненнями до неї від 30.04.2025 у зв`язку з тим, що рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного Олександра Олександровича від 02.12.2024 № 76373485 відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до ч.1 ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

В позовній заяві зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини, а у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача (п.п.5 та 9 ч.5 ст.160 КАС України).

Кодексом адміністративного судочинства України позивач визначений, як особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду (п.8 ч.1 ст.4 КАСУ).

Такі вимоги Кодексу адміністративного судочинства України до позивача кореспондуються з визначенням його, як особи, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду (п.8 ч.1 ст.4 КАСУ) та із завданням адміністративного судочинства (ч.1 ст.2 КАС України), яке полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Реєстру (пункт 1 частини першої статті 2 Закону; тут і далі, якщо не вказано інше, - у редакції, чинній на момент ухвалення Наказу).

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону).

Разом із цим Закон, крім визнання та підтвердження державою таких прав, також спрямований на їх захист.

Так, частиною першою статті 37 Закону передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Мін`юсту, його територіальних органів або до суду.

Згідно із частиною другою цієї ж статті Мін`юст розглядає скарги 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Мін`юсту.

За загальним правилом, захист порушених прав особи здійснюється у судовому порядку.

Крім судового розгляду справи, оскарження рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав до Мін`юсту є додатковим механізмом захисту речових прав на нерухоме майно. Таке оскарження може бути оперативним механізмом захисту державою порушених помилковими діями та рішеннями державного реєстратора прав, однак не може підміняти собою судовий розгляд.

Мін`юст у межах своїх повноважень здійснює контроль у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно; оцінює помилковість дій та рішень державного реєстратора, однак не досліджує помилки або протиправні дії скаржника, інші аспекти захисту прав на нерухоме майно.

Тобто Мін`юст оцінює законність проведеної державним реєстратором адміністративної процедури, а не вирішує по суті спір. При розгляді скарги на рішення державного реєстратора Мін`юст не вправі вирішувати спір між сторонами, зокрема робити висновки про права сторін на майно.

Натомість до повноважень Мін`юсту належить повернення майна у володіння скаржника (особи, за якою було зареєстроване право власності до оскаржуваної реєстрації), якщо майно вибуло з володіння скаржника за відсутності його волевиявлення, а державна реєстрація вчинена з порушенням закону, внаслідок чого інша особа за посередництва державного реєстратора самоправно заволоділа майном скаржника (тобто Мін`юст здійснює посесорний захист володіння скаржника). Повернення майна у володіння скаржника на підставі наказу Мін`юсту можливе лише в тому випадку, якщо право власності на майно досі зареєстроване за тією особою, за якою воно було зареєстроване на підставі оскаржуваного рішення державного реєстратора. При цьому розгляд скарги має відбуватися відповідно до закону та з додержанням прав заінтересованих осіб.

Якщо ж позивач (особа, яку було позбавлено володіння майном на користь попереднього володільця на підставі наказу Мін`юсту) вважає такий наказ незаконним, то інтерес позивача полягає у поверненні володіння майном шляхом державної реєстрації за собою права власності на це майно. Судове рішення про визнання наказу Мін`юсту незаконним чи про скасування наказу само собою не може бути підставою для такої реєстрації, оскільки вона (реєстрація) має наслідком не тільки введення позивача у володіння майном, а й одночасно позбавлення володіння актуального володільця.

Отже, для ухвалення судового рішення, яке є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем, необхідно принаймні встановити, що право власності і досі зареєстроване за скаржником, чия скарга була задоволена наказом Мін`юсту. Цю обставину суд установлює під час розгляду справи за позовною вимогою до такого скаржника про витребування майна з його володіння.

За висновками КГС ВС, саме така вимога відповідає належному способу захисту прав позивача, водночас відповідачем за цією вимогою є не Мін`юст, а скаржник. Також КГС ВС зазначив, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що саме рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем [постанови від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)], незалежно від того, чи таке витребування відбувається в порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи в порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи в порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) [постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 38)].

Підсумовуючи наведене, КГС ВС виснував, що позовна вимога про оскарження наказу Мін`юсту в разі її задоволення не призводить до повного захисту прав позивача, а зумовлює необхідність звернення до суду з новим позовом.

Також суд враховує, що Велика Палата Верховного суду у постанові від 03.09.2025 року по справі №910/2546/22, зазначила, що не вбачає підстав відступати від висновків КЦС ВС та власних висновків, викладених у постанові від 19.06.2019 у справі № 802/385/18-а, оскільки вважає їх правильними з мотивів, викладених в означеній постанові (від 03.09.2025 року по справі №910/2546/22) щодо необхідності відмовляти в задоволенні позову про скасування наказу Мін`юсту, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у випадку визначення відповідачем лише Мін`юсту та щодо того, що належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої було здійснено аналогічний запис у Реєстрі.

Суд вказує, що у цій справі позивачкою заявлено вимогу до Мін`юсту, а саме визнати протиправним та скасувати наказ 1148/7 від 12.06 2025 Міністерства юстиції України щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 29.04.2025 за № СК-1584-25, з доповненнями до неї від 30.04.2025, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 01,05.2025 за № СК-1622-25 на рішення від 02.12.2024 № 76373485 державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного Олександра Олександровича.

У цьому випадку оскаржуваний наказ №1148/7 від 12.06.2025 року не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України.

Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають характер обов`язків. Висновки, викладені у наказі №1148/7 від 12.06.2025 року, не породжують обов`язкових юридичних наслідків.

При цьому суд вказує, що обґрунтування позову щодо порушеного права та інтереса позивача зводяться саме до її не згоди з прийнятим рішенням від 02.12.2024 року №76373485 державним реєстратором Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Тоді як предметом позову є саме визнання протиправним та скасування наказу 1148/7 від 12.06.2025 Міністерства юстиції України щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 28.04.2025, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 29.04.2025 за № СК-1584-25, з доповненнями до неї від 30.04.2025, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 01,05.2025 за № СК-1622-25 на рішення від 02.12.2024 № 76373485 державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Заболотного Олександра Олександровича.

При цьому як зазначено судом вище Мін`юст у межах своїх повноважень здійснює контроль у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно; оцінює помилковість дій та рішень державного реєстратора, однак не досліджує помилки або протиправні дії скаржника, інші аспекти захисту прав на нерухоме майно. Тобто Мін`юст оцінює законність проведеної державним реєстратором адміністративної процедури, а не вирішує по суті спір. При розгляді скарги на рішення державного реєстратора Мін`юст не вправі вирішувати спір між сторонами, зокрема робити висновки про права сторін на майно.

Судом встановлено, що у Наказі №1148/7 від 12.06.2025 року зазначено лише про відмову у задоволенні скарги, оскільки рішення реєстратора від 02.12.2024 року №76373485 відповідає законодавству у сфері державної реєстрації прав.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що Наказ №1148/7 від 12.06.2025 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, тому дії щодо його складання не можуть бути предметом спору. Наказ №1148/7 є висновком по діям реєстратора,а саме чи вчинено такі відповідно до законодавства.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач не має права оскаржувати до суду Наказ №1148/7 від 12.06.2025 року, оскільки такий не має безпосереднього наслідку у вигляді порушення прав та інтересів позивача.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою ( п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України).

Суд зазначає, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 березня 2018 року по справі №П/9901/135/18.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку необхідності закриття провадження у справі.

Керуючись п.4 ч.1 ст.238 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №420/24850/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи - Державний реєстратор Заболотний Олександр Олександрович, ОСОБА_6 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження в адміністративній справі повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Е.А.Іванов

.