Справа № 320/47801/25
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

03 жовтня 2025 року м. Київ 320/47801/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Жукова Є.О., ознайомившись із заявою про забезпечення позову, подану одночасно з пред`явленням адміністративного позову

за позовомОСОБА_1
доІНФОРМАЦІЯ_1
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, поданою одночасно з пред`явленням адміністративного, в якій просить суд забезпечити позов шляхом:

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 тимчасово зупинити дію поданого ним звернення до Національної поліції України щодо розшуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як особи, яка нібито порушила правила військового обліку, - до ухвалення судом рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 ініційовано його розшук та направлено звернення до Національної поліції щодо його примусового доставлення до ТЦК. Формальною підставою для цього зазначено «не пройшли (відмовились від проходження) ВЛК». Однак жодних повісток, направлень чи інших офіційних повідомлень від ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач не отримував, що виключає можливість вважати його таким, що ухиляється від виконання військового обов`язку.

Так, на думку позивача, наявність щодо останнього розшуку створює реальну загрозу примусового доставлення, що обмежує його право на свободу пересування та може призвести до незаконної мобілізації та складання адміністративних матеріалів без будь-яких законних підстав. Такі наслідки є невідворотними й не можуть бути усунуті у майбутньому навіть у разі задоволення позову.

Крім того, як зазначає позивач, відповідно до пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», останній має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з навчанням.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.10.2025, заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

Повно та всебічно оцінюючи доводи та аргументи, які зумовлюють необхідність вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При цьому, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Для задоволення судом поданої заявником заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого (постанова Верховного Суду від 14.05.2021 р. у справі № 320/3957/20): розумності вимог заявника щодо забезпечення позову; обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Так, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позивач наводить доводи, що на його думку, свідчать про очевидну загрозу заподіяння шкоди його правам до ухвалення рішення в даній адміністративній справі.

Особливу увагу позивач звертає на те, що невжиття заходів забезпечення позову створює ризик істотного ускладнення чи навіть унеможливлення ефективного судового захисту, оскільки продовження неправомірних дій відповідача може призвести до його безпідставного переслідування, примусового доставлення, незаконної мобілізації або притягнення до адміністративної чи навіть кримінальної відповідальності.

Таким чином, на думку позивача, без вжиття заходів забезпечення позову буде неможливо забезпечити ефективний судовий захист в межах поданого адміністративного позову, що суперечить завданням адміністративного судочинства та конституційним гарантіям права на судовий захист.

Суд, викладені в заяві про забезпечення позову доводи (аргументи), які зумовлюють необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оцінює критично та зазначає наступне.

Так, позивачем до позовної заяви, зокрема, долучено знімок екрану з мобільного застосунку «Резерв +». Як вбачається, із зазначеного скріншоту, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) має право на відстрочку до завершення мобілізації.

Таким чином, посилання позивача, які покладені в основу заяви про забезпечення позову, на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведуть до незаконної мобілізації останнього без будь-яких законних підстав, спростовуються долученими ним же до позовної заяви документами. Всі інші обставини, викладені позивачем в заяві про забезпечення позову, що на думку останнього зумовлюють необхідність вжиття заходів забезпечення позову, на даний час є лише припущеннями.

В контексті викладеного, суд зазначає, що обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення, у зв`язку із чим обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, самі лише посилання заявника на випадок можливого настання негативних наслідків чи порушення прав в майбутньому не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.

Більше того, як зазначає сам заявник в заяві про забезпечення позову «у разі його доставлення поліцією до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складання протоколу чи проведення інших мобілізаційних заходів, втрачається предмет даного позову, адже оскаржуване звернення до Національної поліції фактично буде реалізоване. Це змінює сам характер та предмет позовних вимог, оскільки йому доведеться звертатися з новим позовом щодо інших правових наслідків - зокрема, щодо оскарження примусового доставлення та мобілізаційних дій».

Зазначене твердження позивача не суперечить положеннями частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до диспозиції якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а також жодним чином не перешкоджає заявнику подавати позови для захисту своїх порушених прав, або прав, які останній вважає порушеними.

Також, слід зауважити, що на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність ознак протиправності оскаржуваних дій та рішень суб`єктів владних повноважень, оскільки встановлення ознак їх протиправності є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі №800/521/17, в якій зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Більше того, очевидні ознаки протиправності рішення, дій бездіяльності та порушення ними прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що рішення, дії, бездіяльність відповідача явно суперечать вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушують права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Повно та всебічно оцінивши аргументи та надані на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку, що наведені позивачем обґрунтування на даний час є лише припущеннями про можливе порушення його прав чи інтересів у майбутньому та не свідчать про існування обставин, за яких є неможливим чи ускладненим поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких останній звернувся до суду.

Так, ймовірне настання певних негативних наслідків для позивача у спірних правовідносинах, на які останній посилається, ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову, оскільки чинне законодавство передбачає захист порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав заявника, якщо таке буде підтверджено за результатами вирішення спору по суті.

Таким чином, у ході розгляду заяви про забезпечення позову судом не виявлено існування очевидної небезпеки порушення прав та інтересів заявника до прийняття у відповідній справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, Київський окружний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Жукова Є.О.