Справа № 320/20387/24
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року

м. Київ

справа №320/20387/24

адміністративне провадження № К/990/23421/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2025 року (прийняту суддями у складі колегії: Ключковича В.Ю., Грибан І.О., Кузьмишиної О.М.),

У С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС, скаржник, відповідач), в якому просив:

визнати протиправними дії МВС - Департаменту охорони здоров`я щодо відмови у гарантованому безоплатному медичному обслуговуванні у закладах охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України на підставі пункту 4 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» від 28 січня 2021 року №1150-IX (далі - Закон №1150-IX);

зобов`язати МВС - Департамент охорони здоров`я надати на підставі пункту 4 Розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону №1150-IX гарантоване безоплатне медичне обслуговування у закладах охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України.

2. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що він був звільнений з органів податкової міліції у відставку за віком, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві з 01 жовтня 2005 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ). Позивач стверджує, що у зв`язку з прийняттям та набранням чинності Законом №1150-ІX він має право на безоплатне медичне обслуговування у закладах охорони здоров`я МВС України, проте відповідачем відмовлено у реалізації такого права з посиланням на відсутність фінансування МВС України.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року, позов задоволено повністю.

4. Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2025 року заяву про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Ухвалено стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України.

У задоволенні іншої частини заяви про розподіл судових витрат відмовлено.

5. Суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи подану заяву, виходив із того, що під час оцінки витрат позивача на правничу допомогу він зобов`язаний перевірити фактичність понесених витрат та обґрунтованість їх розміру. При цьому суд не має обов`язку присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, усю заявлену суму гонорару адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що визначений сторонами розмір винагороди є завищеним щодо іншої сторони спору. Оцінка має здійснюватися з урахуванням складності справи, обсягу та тривалості виконаних адвокатом робіт.

Визначаючи розмір компенсації, суд повинен застосовувати критерій реальності адвокатських витрат, що означає перевірку їхньої дійсності та необхідності, а також критерій розумності, який передбачає співмірність витрат із конкретними обставинами справи та обсягом наданої правничої допомоги.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

6. Не погоджуючись з додатковою постановою суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати частково абзаци перший та третій, і повністю абзац четвертий резолютивної частини додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2025 року та ухвалити нове рішення у відповідних частинах, виклавши його в наступній редакції:

«… Заяву представника позивача - адвоката Андрієнко Сергія Володимировича про ухвалення додаткового рішення у справі № 320/20387/24 - задовольнити повністю.

Ухвалити додаткову постанову у справі №320/20387/24 в частині питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (, місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10). …».

7. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статей 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI), статей 6, 626, 627, 632, 903 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) порушив положення статей 132, 134, 139 КАС України та не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі №910/4201/19, від 19 листопада 2021 року у справі №910/4317/21.

8. Скаржник стверджує, що апеляційний суд, всупереч умовам договору про надання правничої допомоги, який передбачав фіксований розмір гонорару, необґрунтовано застосував до оцінки витрат критерії, характерні для погодинної оплати, а саме співмірність з обсягом виконаних робіт та витраченим часом. Це, на думку скаржника, суперечить положенням статті 30 Закону №5076-VI та статям 627, 632, 903 ЦК України.

9. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував правові позиції Верховного Суду у справах №922/1163/18, №910/4201/19, №910/4317/21, які розмежовують принципи визначення розміру гонорару у фіксованій сумі та при погодинній оплаті.

10. Водночас скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції самостійно дійшов висновку про неспівмірність та завищеність заявлених позивачем витрат, в той час як за змістом частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доказування неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє про їх зменшення.

11. Таким чином, оскільки відповідач не надав належних доказів на підтвердження неспівмірності витрат, суд необґрунтовано зменшив розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає компенсації за рахунок суб`єкта владних повноважень.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

12. Касаційна скарга надійшла до суду 02 червня 2025 року.

13. Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 320/20387/24, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.

14. Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 01 жовтня 2025 року.

15. При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

Позиція інших учасників справи

16. Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їх розміру з урахуванням конкретних обставин справи. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та їх співмірності зі складністю правового супроводу справи, змістом і обсягом наданих послуг, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що розмір таких витрат є суттєво завищеним та не відповідає критеріям співмірності з обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт.

Позиція Верховного Суду

17. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначені статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

18. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

19. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

20. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

21. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

22. Відповідно до частини першої та третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

23. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

24. Згідно з статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

25. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

26. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

27. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

28. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

29. Частиною третьою цієї статті установлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

30. Згідно з частиною четвертою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

31. Аналіз наведених положень КАС України дає суду підстави для висновку, що витрати на правничу допомогу адвоката не підлягають автоматичному чи безумовному відшкодуванню, а мають компенсуватися за чітко визначених процесуальним законом умов. Такі витрати відшкодовуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі, виключно у випадку задоволення позову (повністю або частково) на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Подібний підхід висловлений Верховним Судом також у постановах від 09 червня 2023 року у справі №640/32676/21 та від 04 червня 2024 року у справі № 320/4036/21.

32. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (частина шоста статті 139 КАС України).

33. Колегія суддів зазначає, що постановою Верховного Суду від 30 вересня 2025 року у справі № 320/20387/24 касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задоволено. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2025 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

34. Таким чином, враховуючи, що у межах розгляду справи № 320/20387/24 по суті позовних вимог Суд дійшов висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та відсутність підстав для їх задоволення, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу відсутні. Відповідно, заява позивача про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги не підлягає задоволенню.

35. Інші доводи та аргументи касаційної скарги, з огляду на вищенаведені мотиви, не мають визначального значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим Верховний Суд не вбачає підстав для надання їм окремої правової оцінки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

36. Відповідно до статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

37. За таких обставин касаційну скаргу слід задовольнити частково, додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа