Справа № 520/10190/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 р. Справа № 520/10190/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2025, (головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М.) по справі № 520/10190/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому просив, з урахуванням зміни предмета позову, просив:

- визнати протиправними та скасувати винесене Головним управлінням ДПС у Харківській області податкове повідомлення-рішення від 08.05.2024 № 0-2030-UA0028556.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 закрито провадження у справі.

Повернуто ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн, сплачений згідно платіжного доручення № 0.0..1 від 05.04.2024.

17.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив:

- визнати дії відповідача щодо систематичного відкликання податкових повідомлень рішень щодо позивача, а також неповідомлення позивача та суд про чергове відкликання податкового повідомлення-рішення від 08.05.2024 неодноразовим зловживанням процесуальними правами;

- застосувати до відповідача та його представника заходи процесуального примусу у вигляді штрафу за неодноразове зловживання процесуальними правами;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на загальну суму 2 042 гривні 00 копійок.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 заяву задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2042,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

В іншій частині заяву залишено без задоволення.

Головне управління ДПС у Харківській області, не погоджуючись із додатковим рішенням суду в частині стягнення витрат на правову допомогу подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2042 грн. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивача відмовити. В іншій частині оскаржуване рішення суду просило залишити без змін.

В обґрунтування вимог скарги зазначає про відсутність підстав відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки права позивача поновлені без завершення судового процесу, то відповідно відповідач не давав приводу для подальшого розгляду справи.

Отже, згідно ч.8 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати слід залишити за такими сторонами, не покладаючи обов`язок їх відшкодування на іншу сторону.

Відтак, вважає, що у суду відсутні правові підстави стягнення вказаних витрат , що свідчить про порушення останнім норм процесуального права.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність доводів скарги, просив залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач оскаржував повідомлення-рішення від 08.05.2024 № 0-2030-UA0028556, під час розгляду справи зазначене ППР було відкликане у зв`язку із рішенням Харківської міської ради Харківського району Харківської області від 19.08.2024 № 633/24.

Враховуючи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 08.05.2024 № 0-2030-UA0028556 було відкликано судом першої інстанції закрито провадження у справі у зв`язку з виправленням відповідачем оскаржуваних позивачем порушень.

Під час розгляду справи позивачем понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 2042,00 грн.

Задовольняючи заяву позивача про відшкодування витрат на правову допомогу суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі виник внаслідок прийняття протиправного рішення відповідачем, що змусило позивача нести витрати, пов`язані з ініціюванням судового розгляду справи. У зв`язку з цим суд першої інстанції виснував, що понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення заяви та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Загальний порядок розподілу судових витрат визначений статтею 139 КАС України. Разом з тим, вказана норма не передбачає алгоритму розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.

Поряд з наведеним частина восьма статті 139 КАС України передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, за відсутності чіткого правового регулювання процесуальним законом розподілу судових витрат саме у спірному випадку, суд має керуватися принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли. Подібні висновки щодо розподілу витрат на правничу допомогу у випадку закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України наводились Верховним Судом в постановах від 09 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.001303, від 27 квітня 2023 року у справі № 260/3162/22, від 05 березня 2025 року у справі № 160/17422/23.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції керувався тим, що внаслідок протиправного рішення відповідача позивач змушений був ініціювати судовий розгляд, у зв`язку з чим вважав за можливе здійснити розподілу понесених позивачем витрат на правничу допомогу на підставі частини восьмої статті 139 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Так, витрати на правничу допомогу адвоката відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи разом з іншими судовими витратами. Отже, ця норма відсилає до загального порядку розподілу судових витрат, що визначений статтею 139 КАС України.

Апелянт вказує, що зі змісту цих норм закону, не вбачається визначення порядку розподілу судових витрат у випадку закриття провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Частина ч. 8 ст. 139 КАС України дозволяє суду у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, таким чином суд першої інстанції правомірно вирішив, що на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу.

В даному випадку, відповідач відкликав спірне податкове повідомлення-рішення до прийняття судом рішення , однак позивач поніс певні витрати на правову допомогу, та має право на їх відшкодування.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження понесених витрат позивач надав суду копії: договір про надання правничої допомоги від 04.04.2024 № 24/4; додаток до договору від 04.04.2024; акт до договору про надання правничої допомоги від 04.04.2024 № 24/4., платіжною інструкцією № 8374-3473-4415-1665 від 04.04.2024.

Судом встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 здійснювалося Адвокатським об`єднанням «Прецедент» на підставі договору про надання правової допомоги від 04.04.2024 № 24/4 (далі Договір).

За умовами п. 1. Договору предметом договору є те, що адвокат зобов`язується здійснити представництво інтересів клієнта, що вказано в цьому договорі, на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання парової допомоги та відшкодувати фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Відповідно до п. 3 за надання адвокатом правничої допомоги за цим договором у праві, що вказана в п. 1 Договору, клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору, в розмірі та на умовах, визначених у додатку до цього договору.

Згідно з п.1 Додатком до договору про надання правничої допомоги від 04.04.2024 №24/4 сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги, вказаної в Договорі за представництво клієнта в суді першої інстанції, у розмірі 2000 гривень.

Відповідно до платіжної інструкції № 8374-3473-4415-1665 від 04.04.2024 позивачем сплачено 2042 грн.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правову допомогу в розмірі 2042 грн, судом першої інстанції заява позивача в цій частині задоволена повністю та стягнуто на користь позивача 2042 грн.

Колегія суддів погоджується з оцінкою судом першої інстанції наданих адвокатом послуг. Обсяг доказів, врахованих судом першої інстанції, якими підтверджувалась протиправність спірної вимоги є пропорційним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та про відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 по справі № 520/10190/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц В.А. Калиновський