Справа № 380/12700/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Міністерства освіти та науки та зобов`язання вчинити дії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державне підприємство «Інфоресурс»

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з позовними вимогами:

- визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України пов`язані із вжиттям організаційних заходів щодо забезпечення функціонування Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за яких у Довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти відобразилися відомості про порушення освіти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Міністерство освіти і науки України організувати формування довідки про здобувача освіти в Єдиній державній електронній базі з питань освіти таким чином, щоб відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 в Довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти формувався висновок про непорушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказує, що після здобуття повної загальної середньої освіти Позивач декілька разів вступав до закладів вищої освіти для здобуття освітнього ступеня «бакалавр», однак з різних причин був відрахований, не завершивши навчання та не отримавши диплом про вищу освіту. На даний час він є студентом Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С. З. Ґжицького. Попри це, у довідці, сформованій в ЄДЕБО, міститься висновок про порушення ним послідовності здобуття освіти.

Позивач вважає це протиправним, оскільки ключовою умовою для застосування обмежень, встановлених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», є наявність раніше здобутого рівня освіти, що підтверджується відповідним документом (дипломом), якого Позивач не має. Таким чином, його поточне навчання є послідовним. Також наголошується, що алгоритм, за яким ЄДЕБО формує висновок, базується на листі МОН, який не є нормативно-правовим актом, не може встановлювати нових правових норм та невірно тлумачить поняття «раніше здобутий рівень освіти», що суперечить чинному законодавству та усталеній судовій практиці.

Ухвалою від 25 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Державне підприємство «Інфоресурс».

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що алгоритм визначення послідовності здобуття освіти в ЄДЕБО було розроблено на доручення Міністра освіти і науки України з метою реалізації постанови КМУ від 16.05.2024 № 560. На думку Відповідача, сам факт долучення особи до освітнього процесу на певному рівні (навчальні заняття, самостійна робота), незалежно від його завершення, призводить до формування знань та компетентностей, а отже, повторне зарахування на той самий освітній рівень свідчить про здобуття освіти в непослідовному порядку. Згідно з даними ЄДЕБО, Позивач тричі був зарахований на навчання за освітнім ступенем бакалавра, що, на думку Відповідача, є об`єктивним порушенням послідовності. Також Відповідач зазначає, що МОН є розпорядником ЄДЕБО, а не власником даних, які вносяться безпосередньо закладами освіти.

Позивач, скориставшись своїм процесуальним правом, подав відповідь на відзив. У ній він наполягав на задоволенні позовних вимог, наголошуючи, що Відповідач вдається до довільного та розширеного тлумачення законодавства, підміняючи поняття «здобутий рівень освіти», яке має чітке юридичне визначення (завершений етап навчання, підтверджений дипломом), поняттям «процес навчання». Позивач вкотре підкреслив, що листи міністерств не є джерелом права і не можуть бути підставою для обмеження його прав, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду.

Третя особа пояснень щодо позову не подала, повідомлена про розгляд справи.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після здобуття повної загальної середньої освіти, реалізуючи своє конституційне право на освіту, неодноразово вступав на навчання до закладів вищої освіти для здобуття першого (бакалаврського) рівня вищої освіти.

Зокрема, як встановлено з даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти та підтверджується сторонами, освітня історія Позивача є наступною:

- Наказом ректора Національного лісотехнічного університету України від 09.09.2022 Позивача було зараховано на навчання. Згодом, 17.03.2023, його було відраховано із зазначеного закладу освіти.

- 17.08.2023 Позивача було повторно зараховано на навчання для здобуття освітнього ступеня «бакалавр» до Львівського національного університету природокористування, звідки його було відраховано 04.10.2023.

- 10.08.2023 Позивач був втретє зарахований на навчання до Львівського національного університету природокористування, а 01.03.2025 у порядку переведення продовжив навчання у Львівському національному університеті ветеринарної медицини та біотехнологій імені С. З. Гжицького, де і є студентом на момент розгляду справи.

Судом встановлено, і це не заперечується сторонами, що Позивач за жодною з попередніх спроб навчання не завершив повний курс, не виконав у повному обсязі освітньо-професійну програму, не пройшов підсумкову атестацію та, як наслідок, не отримував документ про вищу освіту державного зразка диплом бакалавра.

Предметом спору у даній справі стало те, що у Довідці про здобувача освіти, яка була сформована щодо Позивача за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, у графі «На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» міститься висновок: «Ні, порушує».

Не погоджуючись із таким висновком, який, на думку Позивача, є хибним, не відповідає дійсності та вимогам законодавства, та порушує його право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, Позивач звернувся за захистом своїх прав до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

Згідно зі статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено:

- ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб;

- військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави;

- у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

У подальшому, строк загальної мобілізації продовжувався і така тривала на момент виникнення спірних правовідносин.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України Про освіту, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560).

Відповідно до пункту 62 Порядку № 560, здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України Про освіту, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти за формою, визначеною у додатку 9, та документи (нотаріально засвідчені копії документів), що підтверджують зарахування на навчання до інтернатури згідно з додатком 5.

Так, суд встановив, що у довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти №653281 від 02.06.2025 року зазначається, що на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти порушує послідовність визначену частиною другою статті 10 Закону України Про освіту.

Отже, змістом спірних правовідносин є питання послідовності здобуття позивачем освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України Про освіту у контексті застосування пункту 1 частини третьої статті 23 Закону № 3543.

Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях регулює Закон України від 05.09.2017 № 2145-VIII Про освіту (далі Закон № 2145-VIII).

Пунктом 23 частини першої статті 1 Закону № 2145-VIII визначено, що рівень освіти - завершений етап освіти, що характеризується рівнем складності освітньої програми, сукупністю компетентностей, які визначені, як правило, стандартом освіти та відповідають певному рівню Національної рамки кваліфікацій.

Частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII передбачено, що рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.

Частиною другою статті 17 Закону № 2145-VIII встановлено, що рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 40 Закону № 2145-VIII після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту.

Документи про освіту видаються закладами освіти та іншими суб`єктами освітньої діяльності.

Інформація про видані документи про середню, професійну (професійно-технічну), фахову передвищу та вищу освіту вноситься до Єдиного державного реєстру документів про освіту в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях встановлює Закон України від 01.07.2014 № 1556-VII Про вищу освіту (далі Закон № 1556-VII).

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 5 Закону № 1556-VII підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.

Перший (бакалаврський) рівень вищої освіти передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності до розв`язування складних спеціалізованих задач у певній галузі професійної діяльності.

Другий (магістерський) рівень вищої освіти передбачає набуття здобувачами вищої освіти здатності до розв`язування задач дослідницького та/або інноваційного характеру у певній галузі професійної діяльності.

Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва.

Бакалавр - це освітній ступінь, що здобувається на першому рівні вищої освіти та присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньо-професійної програми, обсяг якої становить 180-240 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня бакалавра на основі освітнього ступеня молодшого бакалавра або на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти.

Магістр - це освітній ступінь, що здобувається на другому рівні вищої освіти та присуджується закладом вищої освіти (науковою установою) у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти відповідної освітньої програми. Ступінь магістра здобувається за освітньо-професійною або освітньо-науковою програмами. Освітньо-наукова програма підготовки магістра обов`язково включає дослідницьку (наукову) компоненту обсягом не менше 30 відсотків.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 1556-VII, атестація осіб, які здобувають ступінь молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра, здійснюється екзаменаційною комісією, до складу якої можуть включатися представники роботодавців та їх об`єднань, відповідно до положення про екзаменаційну комісію, затвердженого вченою радою закладу вищої освіти (наукової установи).

Статтею 7 Закону № 1556-VII встановлено, що документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію.

Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва.

Невід`ємною частиною диплома молодшого бакалавра, бакалавра, магістра, доктора філософії/доктора мистецтва є додаток до диплома європейського зразка, що містить структуровану інформацію про завершене навчання. У додатку до диплома наводиться інформація про результати навчання особи, освітні компоненти, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС, а також відомості про національну систему вищої освіти України.

Інформація про видані дипломи вноситься закладами вищої освіти, крім вищих військових навчальних закладів, до Єдиної державної електронної бази з питань освіти.

Отже, наведеними нормами передбачено умову здобуття рівня освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону № 2145-VIII. При цьому обов`язковим є завершеність певного етапу освіти та отримання відповідного документа про освіту.

Згідно з даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, єдиним здобутим рівнем освіти Позивача є повна загальна середня освіта, що підтверджується відповідним атестатом. Інформація про наявність у Позивача диплома бакалавра в ЄДЕБО відсутня.

З інформації про навчання, яка міститься в ЄДЕБО та підтверджується матеріалами справи, вбачається:

- 09.09.2022 Позивач був зарахований на навчання до Національного лісотехнічного університету України за освітнім ступенем «бакалавр», звідки був відрахований 17.03.2023;

- 17.08.2023 Позивач був зарахований на навчання до Львівського національного університету природокористування за освітнім ступенем «бакалавр», звідки був відрахований 04.10.2023;

- 10.08.2023 Позивач був втретє зарахований на навчання до Львівського національного університету природокористування, а 01.03.2025 переведений на навчання до Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С. З. Гжицького, де продовжує навчання за освітнім ступенем «бакалавр».

Таким чином, суд встановив, що Позивач, маючи здобуту повну загальну середню освіту, неодноразово вступав на навчання для здобуття першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, однак жодного разу не завершив навчання та не отримав відповідного ступеня, що підтверджується відсутністю диплома бакалавра.

За таких обставин, оскільки Позивач не завершив навчання за освітнім рівнем бакалавра, його повторне зарахування та поточне навчання за цим же освітнім рівнем не може вважатися порушенням послідовності здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України «Про освіту», оскільки він здобуває рівень освіти (бакалаврський), що є вищим за раніше єдиний здобутий ним рівень (повна загальна середня освіта).

Суд констатує, що у зв`язку з тим, що у Позивача не відбулось успішного виконання освітньої програми, що підтверджується відсутністю диплому бакалавра, він не має «раніше здобутого» бакалаврського рівня освіти. На факт незавершеності здобуття Позивачем вищої освіти безумовно вказують також відомості з ЄДЕБО, згідно з якими до цієї бази не включено жодного документа про вищу освіту Позивача.

Посилання відповідача на алгоритм визначення послідовності здобуття освіти, який визначений листом МОН України від 03.06.2024 № 1/9758-24 «Про особливості формування в ЄДЕБО довідки про здобувача освіти», суд до уваги не бере, оскільки листи є службовою кореспонденцією, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Таким чином, висновок у Довідці про здобувача освіти про те, що Позивач порушує послідовність здобуття освіти, є протиправним, оскільки ґрунтується на хибному тлумаченні норм матеріального права.

Щодо способу захисту порушених права позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Закону № 1556-VII, засади функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти визначаються законодавством.

Інформація про здобувачів освіти та працівників закладів вищої освіти, що міститься у Єдиній державній електронній базі з питань освіти, надається безоплатно центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, для використання у статистичних цілях.

Статтею 74 Закону № 2145-VIII встановлено, що у системі освіти функціонує інтегрована інформаційна система - Єдина державна електронна база з питань освіти (далі - Електронна база).

Електронна база містить такі складові: Реєстр суб`єктів освітньої діяльності, Реєстр здобувачів освіти, Реєстр документів про освіту, Реєстр сертифікатів зовнішнього незалежного оцінювання, Реєстр студентських (учнівських) квитків, Реєстр педагогічних, науково-педагогічних працівників, Реєстр сертифікатів педагогічних працівників (далі - публічні електронні реєстри у сфері освіти).

Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти та порядок її ведення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Держателем Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - держатель Електронної бази) є центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, що здійснює організаційні заходи, пов`язані із забезпеченням функціонування Електронної бази та її складових.

Власником Електронної бази є держава в особі центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Адміністратор Електронної бази:

здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази;

відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі;

забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази;

проводить навчання для роботи з Електронною базою;

здійснює інші заходи, передбачені законом.

Створення, ведення та адміністрування Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти здійснюються відповідно до цього Закону та законів України Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах, Про захист персональних даних, Про авторське право і суміжні права та Про публічні електронні реєстри.

Суб`єктами ведення Електронної бази є, зокрема, держатель та адміністратор Електронної бази.

Адміністратором Електронної бази та публічних електронних реєстрів у сфері освіти (далі - адміністратор Електронної бази) є визначена Кабінетом Міністрів України юридична особа, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки. Адміністратор Електронної бази: здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Електронної бази; відповідає за технічне і технологічне забезпечення Електронної бази, збереження та захист інформації (даних), що містяться в Електронній базі; забезпечує надання та анулювання доступу до Електронної бази; проводить навчання для роботи з Електронною базою; здійснює інші заходи, передбачені законом.

Відповідно до пункту 1 розділу І Положення про Єдину державну електронну базу з питань освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 08.06.2018 № 620 (далі Положення №620), це Положення розроблено відповідно до статті 74 Закону України Про освіту (далі - Закон) з метою визначення порядку функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти (далі - ЄДЕБО) в галузі освіти як автоматизованої системи збирання, оброблення, зберігання та захисту інформації щодо здобувачів освіти, суб`єктів освітньої діяльності, що формується (створюється) та використовується для забезпечення потреб фізичних та юридичних осіб.

Пунктом 5 розділу І Положення № 620 передбачено, що власником ЄДЕБО та виключних майнових прав на її програмне забезпечення є держава. Розпорядником ЄДЕБО є Міністерство освіти і науки України, технічним адміністратором - державне підприємство Інфоресурс, що належить до сфери управління розпорядника ЄДЕБО.

Основні функції уповноважених суб`єктів у ЄДЕБО визначені розділом ІV Положення №620. Так, розпорядник ЄДЕБО, зокрема, вживає організаційних заходів, пов`язаних із забезпеченням функціонування ЄДЕБО; використовує інформацію, що міститься в ЄДЕБО, у тому числі персональні дані, з метою прийняття управлінських рішень та виконання повноважень, визначених законодавством; вносить до ЄДЕБО іншу інформацію, визначену законодавством; забезпечує верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначеної підпунктами 1, 2 пункту 8, абзацами п`ятим - сьомим підпункту 1 та підпунктом 4 пункту 9 розділу III цього Положення, що підтверджується накладенням кваліфікованого електронного підпису.

Технічний адміністратор ЄДЕБО забезпечує: функціонування ЄДЕБО у порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; здійснення заходів із технічного і технологічного забезпечення ЄДЕБО, створення, модернізації і супроводження її програмного забезпечення та веб-сайту з інформаційно-пошуковою системою доступу до відкритих даних, що містяться в ЄДЕБО; структурну систематизацію даних, що містяться в ЄДЕБО, відповідно до державних та/або галузевих класифікаторів; взаємодію ЄДЕБО з іншими автоматизованими системами, інформаційними ресурсами та державними реєстрами у випадках та у порядку, визначених законодавством; оброблення, ведення обліку та зберігання в ЄДЕБО замовлень, поданих суб`єктами освітньої діяльності в електронній формі, на формування інформації, що відтворюється в документах про освіту, студентських (учнівських) квитках державного зразка, в порядку, визначеному розпорядником ЄДЕБО; оброблення в ЄДЕБО інформації про прийом, відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої та освіти дорослих, в тому числі післядипломної освіти; внесення та верифікацію в ЄДЕБО інформації, визначена відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО; виконання інших заходів із забезпечення функціонування ЄДЕБО у порядку та обсягах, передбачених відповідно до законодавства розпорядником ЄДЕБО.

Отже, Міністерство освіти і науки України має повноваження щодо внесення змін до ЄДЕБО про наявність чи відсутність порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України Про освіту щодо позивача.

Водночас, суд зазначає, що заклади освіти та технічний адміністратор (ДП «Інфоресурс», залучене як третя особа) виконують переважно технічну функцію, оскільки довідка формується автоматично на підставі даних ЄДЕБО за алгоритмами, які були розроблені та впроваджені саме розпорядником бази МОН України. З огляду на це, відповідальність за порушення прав Позивача, що виникло внаслідок застосування хибного алгоритму, несе саме Міністерство освіти і науки України як суб`єкт владних повноважень, що реалізовує владні управлінські функції щодо функціонування ЄДЕБО.

Відтак, на підставі частини другої статті 9 та статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, з метою ефективного захисту порушених прав, свобод та інтересів Позивача, вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту, який забезпечить їх реальне поновлення. Суд доходить висновку, що лише визнання дій Відповідача протиправними не призведе до повного відновлення прав Позивача, оскільки в ЄДЕБО і надалі буде міститись недостовірна інформація, що перешкоджатиме реалізації права на відстрочку.

Враховуючи викладене, суд з метою повного захисту прав Позивача вважає за необхідне зобов`язати Міністерство освіти і науки України вжити заходів для внесення змін до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо ОСОБА_1 , а саме забезпечити, щоб у розділі "На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України 'Про освіту'" було вказано "Так, не порушує".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статей 132, 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У позовній заяві Позивач просив стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Така правова позиція викладена у практиці Європейського суду з прав людини та постановах Верховного Суду (зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 904/4507/18).

Суд, оцінивши складність даної справи, яка хоч і має істотне значення для Позивача, однак не є винятково складною з правової точки зору, а обсяг виконаних представником робіт (складання позовної заяви та відповіді на відзив) не вимагав надмірного часу, дійшов висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат у 20 000,00 грн є завищеним та не співмірним.

Разом з тим, суд визнає розумним, обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню, розмір витрат на правничу допомогу у сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Відтак, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Щодо судового збору, то матеріалами справи підтверджується його сплата Позивачем у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 80 копійок.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, оскільки позов задоволено повністю, сплачена сума судового збору підлягає стягненню на користь Позивача у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України пов`язані із вжиттям організаційних заходів щодо забезпечення функціонування Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за яких у Довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти відобразилися відомості про порушення освіти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Зобов`язати Міністерство освіти і науки України (; адреса: просп. Берестейський, 10, м. Київ, 01135) організувати формування довідки про здобувача освіти в Єдиній державній електронній базі з питань освіти таким чином, щоб відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) в Довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти формувався висновок про не порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України (; адреса: просп. Берестейський, 10, м. Київ, 01135) витрати зі сплати судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 80 копійок.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства освіти і науки України (; адреса: просп. Берестейський, 10, м. Київ, 01135) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

6. У задоволенні інших позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набуває чинності закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 30.09.2025

Суддя Коморний О.І.