Справа № 440/8486/25
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/8486/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Удовіченка С.О., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в якому просить:

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії відповідно до статті115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 01 серпня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити, здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 01 серпня 2024 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 01.08.2024, оскільки позивач набув право на пенсію.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у відзиві проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці , які брали участь у бойових діях - після досягнення чоловіками 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років. Згідно статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 14.10.2024 ОСОБА_1 звертався із заявою на призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Заява від 14.10.2024 опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.10.2024 №05 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Страховий стаж заявника становить 19 років 04 місяці 20 днів. 20.12.2024 ОСОБА_1 звертався із заявою на призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Заява від 20.12.2024 опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.12.2024 №05 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Страховий стаж заявника становить 24 роки 01 місяць 27 днів. 03.04.2025 ОСОБА_1 звертався із заявою на призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Заяву позивача опрацьовано за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. Розпорядженням від 10.04.2025 року №05 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно заяви від 03.04.2025, з урахуванням норм статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (від дати попереднього звернення за призначенням пенсії минув трьохмісячний термін).

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частина третя статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявами в яких просив призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.10.2024 №05 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Страховий стаж заявника становить 19 років 04 місяці 20 днів. Без врахування в стаж: навчання, оскільки відсутня кваліфікація; військова служба, оскільки невірний місяць народження у військовому квитку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.12.2024 №05 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Страховий стаж заявника становить 24 роки 01 місяць 27 днів. До страхового стажу не зараховано період проходження строкової служби з 22.11.1987 по 05.11.1989, згідно військового квитка НОМЕР_2 , оскільки дата народження виправлена та не завірена належним чином; період роботи з 25.01.1990 по 11.02.1991, згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки дата наказу про звільнення з роботи 11.11.1990 календарно не відповідає даті звільнення 11.02.1991.

Розпорядженням Миргородського об`єднаного управління ПФУ від 10.04.2025 №05 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно заяви від 03.04.2025, з урахуванням норм статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

На звернення позивача щодо здійснення призначення пенсії станом на дату досягнення пенсійного віку 55 років згідно статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом від 23.04.2025, що розпорядженням від 10.04.2025 №05 призначено пенсію за віком відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як учаснику бойових дій з 03.04.2025, згідно заяви №1477 від 03.04.2025. Обчислення та виплату пенсії проведено згідно норм чинного законодавства України.

Позивач не погоджується із діями Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у призначенні йому пенсії з 01.08.2024, вважає такі дії протиправними, у зв`язку із чим у Позивача виникла об`єктивна необхідність у зверненні до адміністративного суду із цим позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області визнати такі дії протиправними та зобов`язати відповідача призначити, здійснити нарахування та виплату пенсії Позивачу відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня, наступного за днем досягнення останнім 55-ти річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.03.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

За змістом абзацу першого пункту 4 статті 115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням рнаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Згідно статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено види військової служби, до яких, і зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (далі - Положення №530).

Пунктом 2.3 розділу 2 Положення №530 передбачено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу): один місяць служби за три місяці: участь у бойових діях у воєнний час; час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Таким чином, системний аналіз наведених норм права в їх взаємозв`язку із положеннями статті 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" дає підстави для висновку, що час проходження військової служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час, в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Висновки аналогічні за змістом щодо такого застосування норм права викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.01.2023 у справі № 1.380.2019.003739, від 21.03.2023 у справі №160/6146/19.

Суд враховує, що Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан на території України з 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався і діє дотепер.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_4 від 09.05.2023 №658 ОСОБА_1 у період з 16.01.2023 по 30.01.2023 та з 21.02.2023 по 09.03.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 підтверджено, що з 25.01.1990 працював слюсарем п`ятого розряду (запис 1), 16.04.1990 переведений мотористом (запис 2), 11.02.1991 звільнений за власним бажанням (запис 3).

При цьому, як слідує з трудової книжки наказ про звільнення № 134 к датований 11.11.1990, з даного приводу суд зазначає наступне.

На час спірного періоду роботи позивача діяла Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17.

Крім того, відповідач як суб`єкт владних повноважень не обмежений у праві самостійно затребувати необхідні документи для уточнення даних.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №513/1195/16-а та постанові Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №127/1762/17.

Згідно записів трудової книжки позивача, останній з 01.01.1987 працював трактористом в колгоспі імені Кірова та з 20.10.1987 перебував у рядах радянської армії.

При цьому, посилання відповідача у відзиві на позов на виправлення місяця в даті народження позивача, на переконання суду не може бути безумовною підставою для не врахування періоду служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що станом на досягнення позивачем 55 років, останній мав достатній страховий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Стосовно тверджень відповідача, що від дати попереднього звернення за призначенням пенсії минув трьохмісячний термін, а тому позивачу не може бути призначено пенсію раніше ніж 10.04.2025, суд вважає за необхідне зазначити, що як встановлено вище позивач набув право на пенсію по досягненню 55 років, а не з дати третього звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи належний спосіб захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії відповідно до статті115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 01.08.2024 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити, здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 01.08.2024.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 13967927, вул. Гоголя, 34, м.Полтава) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 01.08.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити, здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 01.08.2024.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Удовіченко