Справа № 420/18470/25
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 18.02.2025 року №10; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 02 січня 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, категорія 3. По досягненню 54 років позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії та пакетом необхідних документів (копія трудової книжки, ряд довідок та інших документів на підтвердження свого права на призначення пенсії у 54 роки). Заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. За результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії відповідачем прийнято рішення від 18.02.2025 року (справа №10) про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою відмови у призначенні пенсії позивачу стало те, що документами не підтверджено її право на зниження пенсійного віку, оскільки період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 26 квітня 1986 року по 01.01.1993 року становить 2 роки 03 місяці 22 дні, що не дає права на пенсію зі зменшенням пенсійного віку. Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.97 №51, потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б. В пункті 10 цього Порядку уточнюється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 6). Отже, при видачі ОСОБА_1 , посвідчення серії НОМЕР_1 від 13.09.1994 р. відповідною комісією були встановлені та перевірені всі документи, необхідні для встановлення вказаного статусу, що підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року позивач проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Звертає увагу суду, що Чорнобильське посвідчення ОСОБА_1 недійсним не визнавалось, його статус не оспорюється. Належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії взагалі ніким не оспорювалась, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що ОСОБА_1 має право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Так, відповідно до довідки №1059 від 31.01.2025 року, виданою Любешівською селищною радою, позивач була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 , з 13.02.1971 по 17.08.1988 рр., з 19.03.1999 по 10.08.1999 рр. Відповідно до акту обстеження про фактичне місце проживання №302-14/25 від 29.05.2025 року, виданого Любешівською селищною радою, встановлено, що ОСОБА_2 фактично проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 такі періоди: - З 18.08.1988 по 01.10.1988, - З 02.01.1989 по 05.02.1989, - З 01.08.1989 по 01.10.1989, - З 01.01.1990 по 05.02.1990, - З 01.07.1990 по 15.09.1990, - З 02.01.1991 по 31.08.1991 рр. Крім того, вищезазначені періоди фактичного проживання ОСОБА_1 у с. Сваловичі пересікаються з канікулами, які були під час її навчання в м.Одеса. Так, відповідно до довідки №24-32 від 06.02.2025 р., виданої Одеською державною академією будівництва та архітектури, студентка ОСОБА_1 перебувала на канікулах: - З 23.01.1989 по 05.02.1989, - З 03.08.1989 по 31.08.1989, - З 22.01.1990 по 04.02.1990, - З 09.07.1990 по 12.08.1990, - З 21.01.1991 по 03.02.1991, - З 05.08.1991 по 31.08.1991 рр. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , позивач уклала шлюб 27.07.1991 року з ОСОБА_3 . Реєстрацію шлюбу проводили у селищі Любешів, що також підтверджує перебування позивача на території Любешівського району. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит, ОСОБА_2 у період з 01.08.1988 року по 31.12.1992 року зверталась у Любешівську районну поліклініку: - 10.06.1988 (проходила огляд у кількох лікарів); - 19.08.1989 огляд лікарів, - 24.08.1989 огляд у кількох лікарів, - 23.10.1989 огляд у кількох лікарів, - 12.01.1990 лікування у стоматолога, - 29.01.1990 огляд у лікарів, - 19.04.1990 огляд у кількох лікарів, - 20.04.1990 огляд у лікарів, - 19.08.1990 огляд у лікарів, - 19.10.1990 року огляд у лікарів та проведення вакцинації, - 16.04.1991 огляд у кількох лікарів, - 22.04.1992 огляд у кількох лікарів. Наведені вище періоди проживання ОСОБА_2 на території зони гарантованого добровільного відселення були перевірені на момент видачі їй Чорнобильського посвідчення і прийнято було рішення, що така особа проживала на такій території не менше трьох років. Факт проживання ОСОБА_1 на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993 року підтверджується і довідкою №1546 від 31.01.2025 р., в якій зазначено періоди офіційної реєстрації місця проживання, при цьому враховано і періоди фактичного проживання. З врахуванням вищенаведеного, сукупний термін проживання ОСОБА_2 в зоні добровільного гарантованого відселення становить більше трьох років, як того вимагає стаття 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому Відповідач протиправно відмовив їй у призначенні пенсії.

Ухвалою судді від 16.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

04.07.2025 до суду від ГУ ПФУ в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796 та 18.02.2025 було прийнято рішення № 10, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, у зв`язку із не підтвердженням факту проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років, з урахуванням наступних правових норм та фактичних обставин справи. На день подання заяви про призначення пенсії вік Позивача становить 54 роки 01 місяць. За наслідками розгляду заяви Позивача про призначення пенсії та доданих до неї документів встановлено, що страховий стаж Позивача становить 30 років 11 місяців 05 днів. До страхового стажу не зараховано періоди, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 08.10.1991: з 30.10.1997 по 30.07.1998 отримання допомоги по безробіттю, оскільки відсутні підстави внесення запису про початок та припинення виплати допомоги по безробіттю; з 21.05.2007 по 25.06.2008 робота в ТОВ «Прогрес-Строй СУ № 5», оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 02 роки 08 місяців 14 днів (з 26.04.1986 по 17.08.1988, з 19.03.1999 по 10.08.1999), в тому числі станом на 01.01.1993 - 02 роки 03 місяці 22 дні. З урахуванням викладеного Позивачу відмовлено в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку за заявою від 11.02.2025, у зв`язку із не підтвердженням факту проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років. Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 18.02.2025 № 10 про відмову Позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11.02.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії із додатками.

Згідно з посвідченням НОМЕР_1 від 13.09.1994, позивачка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, категорія 3.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796 та 18.02.2025 було прийнято рішення № 10, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, у зв`язку із не підтвердженням факту проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років, з урахуванням наступних правових норм та фактичних обставин справи.

Зі змісту зазначеного рішення вбачається, що вік заявниці 54 роки 01 місяць, а страховий стаж становить 30 років 11 місяців 05 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_4 від 08.10.1991: отримання допомоги по безробіттю з 30.10.1997 по 30.07.1998, оскільки відсутні підстави внесення запису про початок та припинення виплати допомоги по безробіттю; роботи з 21.05.2007 по 25.06.2008 в ТОВ «Прогрес-Строй СУ № 5», оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків.

Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 02 роки 08 місяців 14 днів (з 26.04.1986 по 17.08.1988, з 19.03.1999 по 10.08.1999), в тому числі станом на 01.01.1993 - 02 роки 03 місяці 22 дні.

Заявниця працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

За висновком ГУ ПФУ в Миколаївській області у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з не підтвердженням факту проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років.

Зважаючи на те, що висновки про не підтвердження місця проживання позивача у спірний період є лише припущенням відповідача, а тому відповідач безпідставно дійшов висновку, що поданими документами не підтверджено період проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993 року, звернулася до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України від 9 березня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Закон № 796-ХІІ визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Пунктом 2 статті 9 Закону № 796-ХІІ визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Відповідно до вимог статті 49 Закону № 796-ХІІ, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абзацу першого статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV, (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII встановлено, зокрема, що:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

Відповідно до примітки початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення на 1 січня 1993 роки не менше 3 років. При цьому пенсійний вік такої особи зменшується на 1 рік за кожні два роки проживання, роботи, але не більше 6 років у вказаній зоні. Водночас, на застосування початкової величини зменшення пенсійного віку на 3 роки мають особи які проживали або працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-IV і Закону №796-XII.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 1 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 1 січня 1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. Положення Закону №796-ХІІ за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 6 років.

Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року №13-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:

- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" с. Зелена Діброва, Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

З огляду на матеріали справи, Любешівською селищною радою видано довідку від 31.01.2025 № 1059, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована в АДРЕСА_1 віднесеному Постановою КМУ № 106 від 23.07.1991 р. Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР, Про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до переліку радіаційно-забруднених населених пунктів III зони (гарантованого добровільного відселення).

Була зареєстрована за адресою та проживала: с.-ще. Любешів, вул. Партизанська, буд. 8: з 13.02.1971 по 17.08.1988 р., з 19.03.1999 року по 10.08.1999 року.

Аналогічні відомості відображені у Витягу з реєстру територіальної громади.

Тобто з дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986, позивачка проживала в зоні гарантованого добровільного відселення до 17.08.1988 (2 р. 3 м. 22 д.), що і було враховано пенсійним управлінням під час розгляду наданих позивачкою документів.

Натомість представник позивача у позові наголошує, що фактичний (а не документальний) термін проживання / перебування позивачки у цій зоні становить не менше трьох років, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 13.09.1994 р., згідно з яким відповідною комісією були встановлені та перевірені всі документи, необхідні для встановлення вказаного статусу, що підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року позивачка проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Вирішуючи спір, суд враховує, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).

Згідно з абз. 3 п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (яка була чинною на момент видачі позивачу посвідчення) (далі - Порядок №51) передбачено, що Потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 10 Порядку №51 встановлено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Відповідно до п. 2 Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Зазначене кореспондується зі змістом частини 3 статті 65 Закону №796-ХІІ.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №51 передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

На підставі зазначеного, питання проживання позивачкою не менше трьох років у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 вирішувалось при наданні їй статусу потерпілої особи.

Така позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18).

Серед іншого, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 по справі №569/7589/17 (№14-560цс18) зазначалось: «Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на викладене, суд вважає, що дані довідки селищної ради не можуть спростувати факту постійного проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено посвідченням потерпілої від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний висновок викладено у постанові КАС / ВС від 26.07.2023 № 460/2589/20.

У свою чергу, довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи (постанови КАС / ВС від 23.05.2018 у справі N 398/3509/16-а (2-а/398/54/17) та від 27.02.2018 у справі N 344/9789/17).

Враховуючи наявність у позивачки посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджує факт проживання позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З практики Європейського суду випливає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням висновків суду в даній справі.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 18.02.2025 року № 10.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 02 січня 2025 року, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн. 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк