Справа № 420/32593/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 вересня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Бабенко Д.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 88 від 07.02.2024 про перерахунок пенсії (перехід з виду на вид) ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2021, 2022 та 2023 роки, починаючи 07.02.2024 та з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до п. 3, 5, 6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 171 цього Кодексу; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, сплачується судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб 3028,00 грн.

Як встановлено суддею, позивачем заявлено одну основну вимогу немайнового характеру та похідну вимогу зобов`язального характеру.

З урахуванням зазначеного, за подачу до суду цієї позовної заяви, яка містить 1 вимогу немайнового характеру, позивачу слід сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн (3028,00 грн*0,4).

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем на підтвердження сплати судового збору у сумі 1211,20 грн. надано квитанцію № BLEQ-M422-1T9E від 19.12.2024.

Згідно з даними бази даних КП «Діловодство спеціалізованого суду», суддею встановлено, що на підтвердження сплати судового збору у сумі 1211,20 грн. у справі №420/39831/24 позивачем подану таку ж квитанцію № BLEQ-M422-1T9E від 19.12.2024.

Відтак, позивачу необхідно сплатити судовий збір у сумі 1211,20 грн. (тобто за одну вимогу немайнового характеру) та надати до суду інші належні докази сплати судового збору по справі № 420/32593/25 у розмірі 1211,20 грн.

Окрім того, частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено суддею, разом з позовною заявою позивач подала заяву про поновлення строку звернення до суду. Зокрема, у заяві позивач вказує, що спірне рішення пенсійного органу №88 від 07.02.2024 прийняте на підставі заяви ОСОБА_1 , яку вона подавала в перших числах лютого 2024. В телефонному режимі працівником пенсійного органу їй було повідомлено, що перерахунок пенсії за її заявою здійснено з 01.02.2024, тому їй слід очікувати новий розмір пенсії в березні місяці 2024 року. В березні 2024 року розмір пенсії ОСОБА_1 збільшився хоча і не на значну суму. Проте, як виявилось вже в жовтні, розмір пенсії збільшився через проведену щорічну індексацію пенсійного забезпечення. У вересні 2024 року під час спілкування з колишньою колегою ОСОБА_1 стало відомо, що розмір пенсії колежанки більше, ніж у неї, хоча трудовий стаж у колеги менший. В подальшому, ОСОБА_2 звернулась до територіального пенсійного органу, що розташований в місті Болград.

Під час консультації з юристом, якому позивач показала отримані від відповідача документи, позивачу повідомлено, що пенсійним органом порушено порядок розгляду її заяви про призначення пенсії за віком у зв`язку з досягненням 60-ти років, а саме пенсію за віком й не призначили вперше, а перевели з пенсії за вислугу років та застосували інші роки при обчисленні середнього заробітку. Саме тому розмір її пенсії менший, ніж у колеги.

Позивачка була впевнена в належному виконанні пенсійним органом своїх обов`язків щодо вірного, відповідно до чинних норм законодавства, перерахунку пенсії та призначенні її у належному розмірі за віком.

Як вказує позивач у заяві, наприкінці жовтня 2024 року знов почались постійні виключення електропостачання. Відсутність світла призвели до обтяження побуту та віддаленість до міста Болград не давали впевненості у тому, що у будь-який час пенсійний фонд у місті Болград буде працювати, адже світло виключали без графіку через постійні обстріли державою агресором електростанцій. Варто зазначити, що в березні 2024 та в липні 2024 року розмір пенсії був проіндексований, тому позивачка вирішила, що це і є результатом належного призначення їй пенсії вдруге.

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Одеській області з вимогами ідентичними цим вимогам, які ОСОБА_1 наразі заявляє в цьому позові.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №88 від 07.02.2024 про перерахунок пенсії (перехід з виду на вид) ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2021, 2022 та 2023 роки, починаючи з 07.02.2024 та з урахуванням раніше виплачених сум. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять), 20 грн.

Проте, 13 серпня 2025 року П`ятий апеляційний адміністративний суд частково задовольнив апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року скасував та прийняв по справі №420/39831/24 нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021, 2022 та 2023 роки залишити без розгляду.

Підставою скасування рішення суду першої інстанції від 12.03.2025 та залишення позовної заяви без розгляду стало не дотримання позивачем вимог ч. 10 ст. 44 КАС України під час подання позовної заяви у грудні 2024 року до суду, а саме ОСОБА_1 помилково не було підписано власноручно позовну заяву, що надсилалась до суду звичайною поштою.

При цьому, як вказує позивач, у пункті 6 рекомендацій Ради суддів України «Щодо роботи в умовах воєнного стану», зазначено про виважений підхід до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану. Верховний суд України у своєму повідомленні щодо особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан зазначив також, що «запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків».

З огляду на вказане, позивач просить визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду з даним позовом та поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суддя виходить з такого.

Суд зауважує, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом цього спору є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 88 від 07.02.2024 про перерахунок пенсії (перехід з виду на вид) ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2021, 2022 та 2023 роки, починаючи 07.02.2024 та з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд зауважує, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У вимірі описаних позивачем обставин, суддя доходить висновку, що позивач мала можливість звернутись до суду в межах шестимісячного строку.

Відтак, оскільки до суду позивач звернулась 25.09.2025, то шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 122 КАС України, є пропущеним.

Також суддя зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить, виключно, від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача чи інших державних органів.

Як зазначено у постанові Верховного суду від 30.04.2021 року у справі №520/15510/19, питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, неодноразово вирішувалось Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі №9901/546/19 висловлено правову позицію про те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.

Посилання позивача на ведення на території України воєнного стану є необґрунтованим, з огляду на таке.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Загальний підхід до оцінки поважності причин пропуску строків повинен передбачати не просто посилання на воєнний стан, а доведення перешкоди для своєчасного здійснення процесуальних прав.

До того ж слід наголосити позивачу, що введення на території України воєнного стану, не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами.

З даного приводу, враховуючи правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22, суд звертає увагу позивача, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Однак, позивач у своїй заяві не вказує обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання позивачем процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Разом з цим, суддя вважає за доцільне зазначити, що у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки через запровадження такого, не можна безумовно вважати поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

У зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, існує загроза ракетних обстрілів країни, через що наявна велика кількість "Повітряних тривог" та періодичні відключення електроенергії.

Разом з тим, суддя зазначає, що введення на території України воєнного стану, як підстава пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом не може бути визнана поважною, оскільки сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку для звернення з позовом до суду у всіх абсолютно випадках.

При цьому, щодо посилання позивача на постійні відключення електропостачання, то суддя вказує наступне.

Не може бути основною та поважною причиною для поновлення такого строку підстава відсутність електроенергії, оскільки відсутність електроенергії не має постійного та довготривалого характеру, зокрема, на території м. Одеси та Одеської області.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 10.03.2023 у справі № 540/1285/22.

Враховуючи наведені обставини та те, що відсутність електроенергії не має постійного та довготривалого характеру, міський транспорт, відділення пошти та суди працювали, суддя визнає такі обставини неповажними причинами пропуску строку звернення до суду.

Відтак, зазначені позивачем обставини, на переконання суду, не були перешкодою для звернення до суду особи за захистом своїх прав.

Окрім того, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2025 року у справі №420/39831/24, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 р. скасовано. Прийнято по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021, 2022 та 2023 роки залишено без розгляду.

Однак, до суду з цим позовом позивач звернулась 25.09.2025 року, тобто більше, ніж через місяць після прийняття П`ятим апеляційним адміністративним судом постанови від 13.08.2025.

Суддя зауважує, що позивачем не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних непереборних причин, що зумовили поважність пропуску встановленого законом строку звернення до суду.

Отже, підстави, зазначені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суддя визнає неповажними.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини першої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, позовну заяву слід залишити без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду:

належних доказів сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.;

обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведеними іншими підставами для поновлення такого строку.

Керуючись ст. 160, 161, 169 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки та роз`яснити, що у разі не усунення у визначений судом строк недоліків, позов буде визнаний неподаним та повернутий позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Дмитро БАБЕНКО