Справа № 640/5636/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у заміні сторони виконавчого провадження

29 вересня 2025 року Київ № 640/5636/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника Адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «Прагнум» про заміну сторони виконавчого провадження в адміністративній справі за позовом Дочірнього підприємства «КМ Техно» до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов Дочірнього підприємства «КМ Техно» до Державної казначейської служби України, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ДКСУ щодо не нарахування компенсації трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів за наказом №910/9927/13 від 25 вересня 2013 року, виданим Господарським судом міста Києва, наказом № 910/4568/18 від 21 лютого 2019 року, виданим Господарським судом міста Києва, наказом №910/21050/17 від 11 вересня 2018 року, виданим Господарським судом міста Києва;

- зобов`язати ДКСУ протягом 30 днів нарахувати, прийнявши відповідне рішення про виплату компенсації, та виплатити на користь ДП «КМ Техно» компенсацію трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів за наказом №910/9927/13 від 25 вересня 2013 року, виданим Господарським судом міста Києва на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 22 липня 2013 року у справі № 910/9927/13, за наказом № 910/4568/18 від 21 лютого 2019 року, виданим Господарським судом міста Києва на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 31 липня 2018 року у справі № 910/4568/18, за наказом № 910/21050/17 від 11 вересня 2018 року, виданим Господарським судом м. Києва на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 19 березня 2018 року у справі № 910/21050/17, у порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

- стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію у порядку ч. 1 статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у розмірі 4 562 436, 26 грн.;

- зобов`язати ДКСУ подати у 30-ти денний строк звіт про виконання судового рішення у цій справі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2022 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо не нарахування компенсації трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів за наказом №910/9927/13 від 25 вересня 2013 року, виданим Господарським судом міста Києва, наказом № 910/4568/18 від 21 лютого 2019 року, виданим Господарським судом міста Києва, наказом №910/21050/17 від 11 вересня 2018 року, виданим Господарським судом міста Києва.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь дочірнього підприємства «КМ Техно» компенсацію, у порядку ч. 1 статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у розмірі 4 562 436, 26 грн. (чотири мільйона п`ятсот шістдесят дві тисячі чотириста тридцять шість гривень двадцять шість копійок).

18.03.2021 року представником позивача отримано виконавчі листи по справі.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

Представник заявника подав до суду заяву про заміну боржника у виконавчих листах, яка мотивована тим, що позивач в адміністративній справі №640/5636/20 Дочірнє підприємство «КМ Техно» (первісний кредитор) уклало договір про відступлення права вимоги з Адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Прагнум» (новий кредитор).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 призначено судове засідання для розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Представник Державної казначейської служби України та ДП «КМ Техно» у судове засідання не заявилися, зав та клопотань не надходило, представник Адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «Прагнум» подав клопотання про розгляд заяви в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 2 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, що звернулися з поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Враховуючи обмежені строки розгляду заяви, які передбачені частиною 2 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, та недопущення їх порушення, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи в частині заміни сторони виконавчого провадження по справі, суд дійшов висновку, що заява про заміну сторони виконавчого провадження не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено ч.5 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" - у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно ч.1 ст. 379 КАС України - у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Виходячи з цих норм, а саме. п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 1. 2 ст. 379 КАС України за заявою державного виконавця, сторони виконавчого провадження, а також заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувана або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 379 КАС України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1. 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступниціва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчою провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи.

Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Згідно з приписами ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) можливе на будь-якій стадії процесу.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Приписами статті 52 КАС України визначено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з частиною першою статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 Цивільного кодексу України) може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Усталеною є практика Верховного Суду (зокрема, але не виключно, постанови від 11 жовтня 2019 року у справі № 812/1408/16, від 11 листопада 2021 року у справі № 826/16282/16), відповідно до якої виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішення законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво.

Відповідно до частини першої статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 КАС України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

При цьому під правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року (справа №905/1956/15).

Разом з тим, не всі правовідносини допускають правонаступництво.

Спірним питанням у цій справі є можливість здійснення заміни ДП «КМ Техно» (стягувача у виконавчому провадженні) на іншу юридичну особу - Адвокатське об`єднання «Адвокатська фірма «Прагнум», з яким стягувач уклав договір про відступлення права вимоги за ухваленим судовим рішенням у справі №640/5636/20, спір у якій виник щодо ненарахування компенсації трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів за наказами виданими Господарським судом міста Києва.

Верховний Суд України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13, проаналізувавши положення статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" зробив висновок про те, що у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України "Про виконавче провадження", статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України "Про виконавче провадження".

Відступлення від такого висновку Велика Палата Верховного Суду не здійснювала.

Водночас, такий висновок Верховного Суду України та інші подібні висновки Верховного Суду щодо застосування положень Цивільного кодексу України не є застосовними до справи, у якій подано касаційну скаргу.

Так, відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтями 513 - 515 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Отже, передбачений ЦК України інститут заміни кредитора у зобов`язанні не є тотожним процесуальному інституту заміни сторони у виконавчому провадженні, однак, в обов`язковому порядку йому передує та створює умови для можливого правонаступництва.

Вирішуючи питання можливості вважати ДП «КМ Техно» кредитором у спірних правовідносинах, а ухвалене судове рішення зобов`язанням в розумінні норм ЦК України, суд виходить з того, що спірні правовідносини, які виникли між ДП «КМ Техно» та Державною казначейською службою України, не ґрунтуються на жодному із правочинів, загальні положення про які містить Цивільний кодекс України, а виникли на підставі виконання рішень Господарського суду міста Києва та щодо не нарахування компенсації трьох відсотків річних за порушення строку перерахування на підставі рішень суду, на які положення ЦК України не розповсюджуються.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду від 22.10.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2021, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо не нарахування компенсації трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів за наказом №910/9927/13 від 25 вересня 2013 року, виданим Господарським судом міста Києва, наказом № 910/4568/18 від 21 лютого 2019 року, виданим Господарським судом міста Києва, наказом №910/21050/17 від 11 вересня 2018 року, виданим Господарським судом міста Києва.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь дочірнього підприємства «КМ Техно» компенсацію, у порядку частини першої статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у розмірі 4 562 436, 26 грн. (чотири мільйони п`ятсот шістдесят дві тисячі чотириста тридцять шість гривень двадцять шість копійок).

У задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовлено.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що за змістом пункту 87.7 статті 87 ПК України податковий обов`язок виникає в силу норми закону, має персоніфікований характер, щодо нього заборонена будь-яка уступка третім особам, крім випадку, коли гарантами повного та своєчасного погашення суми податкового зобов`язання є інші особи відповідно до норм Податкового кодексу України (постанови Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі №826/3508/17, від 9 квітня 2021 року у справі №640/15677/19, від 23 вересня 2021 року у справі №140/2700/19).

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те що, зобов`язання держави щодо бюджетного відшкодування та виплати пені за несвоєчасне здійснення такого також характеризуються належністю права вимоги щодо таких зобов`язань персоніфіковано.

Отже, у спорі, який виника не допускається правонаступництва з підстав укладення договорів про відступлення права вимоги.

У зв`язку з наведеним, укладення між ДП «КМ Техно» і Адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма Прагнум» Договору від 28.03.2024 про відступлення права вимоги за судовим рішенням, яким підтверджено індивідуальне право платника податків на отримання з Державного бюджету України компенсації за не нарахування трьох відсотків річних за порушення строку перерахування коштів за наказами виданими Господарським судом міста Києва, а також вирішено процесуальне питання розподілу судових витрат у такій справі, не може впливати на суб`єктний склад сторін у виконавчому провадженні. Тим більше, на час звернення зацікавленої особи із заявою про заміну сторони виконавчого провадження ДП «КМ Техно» (), відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не перебуває у стані припинення.

З урахуванням викладеного, Адвокатське об`єднання «Адвокатська фірма Прагнум» не є правонаступником прав і обов`язків ДП «КМ Техно» у розумінні чинного законодавства, у зв`язку з чим відсутні обставини, з якими стаття 379 КАС України пов`язує можливість здійснення заміни сторони у виконавчому провадженні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 248, 256, 293, 295, 297, 376, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви Адвокатського об`єднання «Адвокатська фірма «Прагнум» про заміну сторони виконавчого провадження у справі №640/5636/20 за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «КМ Техно» до Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Я.В. Горобцова