Справа № 280/3185/25
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 жовтня 2025 року Справа № 280/3185/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач - 1), Військової частини НОМЕР_4 (далі відповідач 2), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі рапорта від 10 листопада 2023 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у відповідності до підпункту г) пункту 2) частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, протиправною;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі рапорта від 10 листопада 2023 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у відповідності до підпункту г) пункту 2) частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_2 грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, за період з 19 січня 2024 оку по 05 грудня 2024 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення, премію та додаткову винагороду, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, за період з 19 січня 2024 року по 05 грудня 2024 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що з 15 березня 2022 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка входила у склад Військової частини НОМЕР_6 . Вказує, що 10 листопада 2023 року звертався до Військової частини НОМЕР_6 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сімейні обставини або інші поважні причини, у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 280/477/24 органом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження, яким Військову частину НОМЕР_6 , яка в подальшому замінена в межах виконавчого провадження № 75211550 на Військову частину НОМЕР_2 , зобов`язано розглянути рапорт ОСОБА_1 від 10 листопада 2023 року про звільнення з військової служби відповідно до підпункту г) пункту 21 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, та прийняти відповідне рішення з даного питання з урахуванням правової оцінки, наведеної у цьому судовому рішенні. Однак, рапорт про звільнення станом на дату звернення до суду із позовом залишається не розглянутим. З листування між органом державної виконавчої служби та військової частини НОМЕР_2 позивачу стало відомо про те, що рапорт про звільнення позивача з військової служби не може бути розглянутий, оскільки позивач вважається особою, яка самовільно залишила військову частину. Окрім того, позивач вказує, що у період з 19 січня 2024 року по 05 грудня 2024 року йому протиправно не виплачувалось грошове забезпечення із преміями та доплата, виплата якої передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Вказану бездіяльність відповідача в частині не звільнення його з військової служби та не виплату грошового забезпечення у період з 19 січня 2024 року по 05 грудня 2024 року позивач вважає протиправною, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 29 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін в порядку статті 262 КАС України та витребувано докази. Крім того, вказаною ухвалою судді відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби, оскільки що істотною та необхідною умовою для прийняття рішення щодо звільнення військовослужбовця є встановлення факту «утримання» трьох дітей. За доданими до рапорту документами вбачається, що ОСОБА_1 є рідним батьком двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Третьою дитиною, відомості про яку містяться в документах, наданих до суду, є ОСОБА_5 17 грудня 2012 року, яка фактично не є донькою ОСОБА_1 (не за кровним спорідненням та не в результаті усиновлення). Фактичним обґрунтуванням з боку позивача щодо утримання ОСОБА_5 , є документи про визнання опікуном ОСОБА_5 дружини позивача ОСОБА_6 . Також, вказує, що 19 січня 2024 року ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та до теперішнього часу не повернувся. В результаті скоєння останнім кримінального правопорушення передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України та повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, розпочато кримінальне провадження за №0000669 від 05 грудня 2024 року. Відтак, з урахуванням 1, 2, 5 частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Дисциплінарного Статуту для можливості вирішення питання щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 потрібно поновити проходження військової служби, шляхом прибуття до військової частини НОМЕР_2 або іншої військової частини. До моменту прибуття та поновлення проходження військової служби законодавством України передбачено лише одну підставі для звільнення а саме позбавлення волі на підставі вироку суду. Крім того, вказує, що з 29 лютого 2024 року Військова частина НОМЕР_2 перебуває у підпорядкуванні Військової частини НОМЕР_4 , та навіть у разі можливості розгляду питання щодо звільнення ОСОБА_1 , останній відбувається за погодженням з посадовими особами військової частини НОМЕР_4 . Також, зазначає, що перебування позивача у переліку осіб, які самовільно залишили військову частину з 19 січня 2024 року виключає можливість одержання ним у період з 19 січня 2024 року по 05 грудня 2024 року грошового забезпечення, премій та доплат. В задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою суду від 27 травня 2025 року з урахуванням інформації, вказаної у відзиві на позов Військовою частиною НОМЕР_2 , у Військової частини НОМЕР_6 витребувано засвідчені належним чином матеріали звернення ОСОБА_1 із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у відповідності до підпункту г) пункту 2) частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років від 10 листопада 2023 року.

У зв`язку із відсутністю у суду інформації щодо адреси місцезнаходження Військової частини НОМЕР_6 , суд був позбавлений можливості направити останній засобами поштового та/або електронного зв`язку копію ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року про витребування доказів в адміністративній справі № 280/3185/25 та з метою надання останній можливості своєчасно надати до суду витребувані докази та уникнення вказаною військовою частиною відповідальності застосування заходів встановлених статтями 77, 80 Кодексу адміністративного судочинства України або заходів процесуального примусу, передбачених статтями 145, 149 Кодексу адміністративного судочинства України звернувся до Міністерства оборони України із запитом про надання інформації щодо фактичної адреси для листування (місцезнаходження) Військової частини НОМЕР_6 , а також засобів електронного та телефонного зв`язку, у разі їх наявності.

Вищезазначений запит одержано уповноваженою особою Міністерства оборони України 07 липня 2025 року, проте жодної інформації за вказаним запитом станом на дату ухвалення судового рішення на адресу суду не надходило.

Ухвалою суду від 26 червня 2025 року Військову частину НОМЕР_4 залучено у якості співвідповідача по справі та встановлено вказаній військовій частині 15-денний строк для подання відзиву на позов.

Вищезазначена ухвала суду доставлена до особистого кабінету Військової частини НОМЕР_4 в підсистемі «Електронний суд» 26 червня 2025 року. Правом на подання відзиву на позов у строк, встановлений ухвалою суду від 26 червня 2025 року, Військова частина НОМЕР_4 не скористалась.

У період з 06 серпня 2025 року по 07 вересня 2025 року суддя перебував у щорічній оплачуваній відпустці.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 з 15 березня 2022 року проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

10 листопада 2023 року Військовою частиною НОМЕР_2 отримано рапорт від ОСОБА_1 про звільнення, який з урахуванням відзиву на позов, після підготовки супроводжуючих документів передано на розгляд керівництва Військової частини НОМЕР_6 .

19 січня 2024 року згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 18 лютого 2024 року № 26, витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 0000669 від 05 грудня 2024 року, витягу з наказу командира Військової НОМЕР_7 (по стройовій частині) від 09 грудня 2024 року № 345, ОСОБА_1 віднесений до кола осіб, які самовільно залишили військову частину, яких увільнено від займаної посади, знято з грошового забезпечення військової частини та яким припинено виплату грошового забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням військової частини.

У зв`язку з відсутністю результатів розгляду рапорту позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом у справі №280/477/24, за результатами розгляду якої, судовим рішенням від 29 березня 2024 року, яке набрало законної сили 29 квітня 2024 року, Військову частину НОМЕР_8 зобов`язано командування Військової частини НОМЕР_6 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 10 листопада 2023 року про звільнення з військової служби відповідно до підпункту г) пункту 21 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, та прийняти відповідне рішення з даного питання з урахуванням правової оцінки, наведеної у цьому судовому рішенні згідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

30 травня 2024 року позивачем одержано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до органів державної виконавчої служби, за результатами одержання якого Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито 04 червня 2024 року виконавче провадження №75211550.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року замінено сторону боржника у виконавчому провадженні № 75211550, відкритому на виконання виконавчого листа №280/477/24, виданого 30 травня 2024 року З військової частини НОМЕР_6 на Військову частину НОМЕР_2 .

20 листопада 2024 року вимогою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Військовій частині НОМЕР_2 направлено вимогу щодо повідомлення про хід виконання вимог виконавчого листа № 280/477/24, виданого 30 травня 2024 року.

Після отримання вимоги державного виконавця розглянути рапорт ОСОБА_1 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі №280/477/24 надано відповідь про неможливість розгляду рапорту про звільнення у зв`язку з виключенням ОСОБА_1 зі списків Військової частини НОМЕР_2 через самовільне залишення позивачем військової частини та відсутністю повноважень.

Вважаючи бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , що полягає у не розгляді рапорту про звільнення позивача з військової служби, не звільненні його за наслідками розгляду рапорту, та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення разом із преміями та доплатами за період з 19 січня 2024 року по 05 грудня 2024 року протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні приписи законодавства.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За приписами частин 1, 2 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення, в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно з цим Указом мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Ці строки неодноразово продовжувалися аналогічними Указами Президента України та тривають до тепер.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи, позивач станом на день подання рапорту про звільнення був зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_2 , а з 05 грудня 2024 року виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та направлено його облікові документи до управління персоналу ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 53).

Статтею 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити наступного прямого начальника.

Судом досліджено надану до матеріалів справи копію рапорту позивача від 10 листопада 2023 року.

Рапорт звернений командиру стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 та містить прохання про клопотання перед вищим командуванням про звільнення з військової служби, у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Також у рапорті по звільнення наявне клопотання командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 до командира військової частини НОМЕР_2 та клопотання командира військової частини НОМЕР_2 до командира військової частини НОМЕР_6 по суті рапорту солдата ОСОБА_1 щодо його звільнення з військової служби (а.с. 14).

З наведеного вбачається, що керівництвом військової частини НОМЕР_2 вчинено дії щодо розгляду рапорту позивача.

Але, з урахуванням приписів частини 2 пункту 225 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008) звільнення військовослужбовців із військової служби (у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), здійснюється командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Суд зазначає, що з 15 березня 2022 року позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка підпорядковувалась Військовій частині НОМЕР_6 керівництво якою фактично і приймало кадрові рішення щодо прийняття на військову службу, звільнення з військової служби, переведення на інші посади, тощо.

Разом з тим, у зв`язку зі здійсненням реорганізаційних заходів з 29 лютого 2024 року Військова частина НОМЕР_2 вибула з підпорядкування військової частини НОМЕР_6 та прийнята в підпорядкування військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_9 бригада ДШВ), яка фактично з вищезазначеного періоду здійснює фінансування, забезпечення та приймає кадрові рішення, тощо.

Відтак, враховуючи відсутність повноважень керівництва військової частини НОМЕР_2 щодо вирішення питання звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби, суд не вбачає протиправної бездіяльності з боку Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі рапорта від 10 листопада 2023 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у відповідності до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

З приводу вимог про зобов`язання відповідача -1 здійснити позивачу виплату грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди, виплата якої передбачена постановою КМУ № 168, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011).

Згідно частин 2, 4 статті 9 Закону 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами) та з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (далі - Інструкція № 200).

Відповідно до пункту 3 розділу ХХХ Інструкції № 200, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення припиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про припинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Також, відповідно до відповідно до абзаців 4, 9 пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; а також Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 18 лютого 2024 року «Про результати службового розслідування» солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину, у зв`язку із чим на нього накладене дисциплінарне стягнення у вигляді сурової догани, йому припинено виплату з 19 січня 2024 року премії, грошового забезпечення та додаткової винагороди за січень 2024 року (а.с. 54-55).

Суд зазначає, що оскільки з 19 січня 2024 року позивач самовільно залишив Військову частину НОМЕР_2 та по теперішній час не прибув, відтак підстави для нарахування та виплати йому грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди починаючи з 19 січня 2024 року відсутні.

У зв`язку із чим вимоги в частині виплати позивачу грошового забезпечення задоволенню не підлягають.

Згідно із вимогами статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, розподіл судових витрат з урахуванням положень статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2025 року.

Суддя Д.В. Татаринов