Справа № 400/6601/25
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

01 жовтня 2025 р. № 400/6601/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області, просп. Центральний, 288, м. Миколаїв, 54003,
прозаява про забезпечення позову,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області про накладення штрафу від 27.08.2025 року № 000011, № 000012, № 000013, № 000014, № 000015, № 000016, № 000017, № 000018, № 000019, № 000020, № 000021, № 000022, № 000023, № 000024, № 000025, № 000026, № 000027, № 000028, № 000029, № 000030, № 000031.

Ухвалою від 26.06.2025 року суд забезпечив позов жо подання позоної заяви шляхом зупинення дії постанов Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 27.05.2025 року № 000011, № 000012, № 000013, № 000014, № 000015, № 000016, № 000017, № 000018, № 000019, № 000020, № 000021, № 000022, № 000023, № 000024, № 000025, № 000026, № 000027, № 000028, № 000029, № 000030, № 000031 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 400/6601/25.

Ухвалою від 08.07.2025 року суд відкрив провадження у спарві та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

29 вересня 2025 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у зведеному виконавчому провадженні № 78485049, до складу якого входять виконавчі провадження № 78464682, № 78464989, № 78465106, № 78465304, № 78465347, № 78465448, № 78465497, № 78465732, № 78465789, № 78465881, № 78465924, № 78465971, № 78466027, № 78466139, № 78466175, № 78466367, № 78466420, № 78466593, № 78466635, № 78466882, № 78467016 від 27.06.2025 року.

В обґрунтування своєї заяви позивач зазначила, що на підставі спірних постанов відкрито виконавче провадження. Цим порушено майнові права позивача і невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав. Отже, стягнення з позивача коштів до часу вирішення судом спору становитиме втручання у мирне володіння ним власними коштами.

Суд, розглянувши заяву по суті та зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У відповідності до положень ч. 1 та 2 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно ч. 1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч. 4 ст. 154 КАС України).

Із системного аналізу вимог наведених норм випливає, що забезпечення позову це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Законодавець встановив три підстави для постановлення ухвали про забезпечення позову у справі, зокрема такими є:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності;

- наявні ознаки очевидного порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Із аналізу наведеного видно, що обов`язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є обґрунтована заява сторони в тому рахунку й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та неможливість в подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд звертає увагу на ту обставину, що предметом розгляду адміністративного позову є скасування постанов Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 27.05.2025 року № 000011, № 000012, № 000013, № 000014, № 000015, № 000016, № 000017, № 000018, № 000019, № 000020, № 000021, № 000022, № 000023, № 000024, № 000025, № 000026, № 000027, № 000028, № 000029, № 000030, № 000031 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Представник позивача в заяві про забезпечення позову просить суд, зокрема, відповідно до ст. 151 КАС України зупинити виконання стягнення у зведеному виконавчому провадженні № 78485049, до складу якого входять виконавчі провадження № 78464682, № 78464989, №7 8465106, № 78465304, № 78465347, № 78465448, № 78465497, № 78465732, № 78465789, № 78465881, № 78465924, № 78465971, №7 8466027, № 78466139, № 78466175, № 78466367, № 78466420, № 78466593, № 78466635, № 78466882, № 78467016 від 27.06.2025 року, що перебуває на виконанні головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ширко Сергія Леонідовича.

Суд наголошує, що в межах даної справи судом не може бути надано оцінку правомірності постанови головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ширко Сергія Леонідовича.

Крім того суд зазначає, що позивачем не надано доказів початку фактичного стягнення Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах зведеного виконавчого провадження № 78485049.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного приписами ч. 1 ст. 287 КАС України, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404).

Частиною 1 ст. 74 Закону № 1404 передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону № 1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі № 826/12964/17 зазначила, що юрисдикція спорів про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених на виконання судових рішень, залежить, зокрема, від суду, який видав виконавчий документ, при цьому, якщо закон установлює інший, ніж за правилами адміністративного судочинства, порядок судового оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо розгляду скарг.

Також, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.06.2019 року у справі № 911/100/18 викладено правову позицію, відповідно до якої законодавство не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що саме в таких випадках (оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій) згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд вважає, що будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся позивач, у своїй заяві про забезпечення позову не навів.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150 - 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення в порядку, визначеному ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Оксана Володимирівна Малих