Справа № 520/6378/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 р. Справа № 520/6378/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Вінницької митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Бідонько А.В.) від 09.06.2025 року по справі № 520/6378/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська пивна компанія - Арматура"

до Вінницької митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Українська пивна компанія - Арматура", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Вінницької митниці Державної митної служби України UA401000/2024/000382/1 від 23.12.2024 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при здійсненні митного оформлення товарів надало всі необхідні та достатні документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України, які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість митниця, в порушення норм МК України, безпідставно прийняла оскаржуване рішення та неправомірно застосувала другорядний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 року по справі № 520/6378/25 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано в повному обсязі Рішення про коригування митної вартості товарів Вінницької митниці Державної митної служби України UA401000/2024/000382/1 від 23.12.2024 р.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці Державної митної служби України () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська пивна компанія - Арматура" () сплачений судовий збір у сумі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що за результатами виконання митних формальностей за МД встановлено, що надані документи, що відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України підтверджують заявлену митну вартість товарів, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та Ilta Inox S.p.A., Італія було укладено зовнішньоекономічний контракт на постачання товарів № А-108, за умовами якого позивач придбав зварні труби з нержавіючої сталі.

Специфікацією № 78 від 18 грудня 2024 року сторони погодили номенклатуру, кількість, характеристики, ціну та загальну вартість Товару, що поставляється відповідно до цього Додатку (Специфікації № 78) до Контракту А-108 від 25.03.2019.

Сторони узгодили загальну вартість Товару, що поставляється по цьому Додатку (Специфікації № 78) до Контракту № A-108 від 25.03.2019 становить суму в розмірі 57368,64 Євро.

Пунктами 3, 4 Специфікації передбачено, що поставка Товару по цьому Додатку (Специфікації № 78) здійснюється на умовах FCA -Robecco d'Oglio (Cr), Італія (склад Продавця), відповідно до правил Інкотермс, редакції 2010р. (Публікація МТП № 560). Платіж за дану партію Товару - 100% передоплата згідно рахунку-фактури (проформи-інвойс).

Позивач 13.12.2024 сплатив за товар 188166,70 EUR, що підтверджується платіжною інструкцією № 135 від 13.12.2024р.

22.12.2024 року з метою митного оформлення товару, позивач подав митну декларацію № № 24UA08U0, митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору заявлений до декларування.

На підтвердження митної вартості, разом з декларацією позивачем подано: копію Контракту № А-108 від 25.03.2019 р.; Специфікації № 78 від 18.12.2024 р.; комерційну пропозицію від 02.12.2024р.; рахунок Invoice № від 18.12.2024 р.; довідку про транспортні витрати б/н від 18.12.2024 р.; договір на перевезення № 1312/23 від 13.12.2023 р.; рахунок-фактуру за перевезення № 1326 від 18.12.2024 р.; платіжне доручення №135 від 13.12.2024 р.; каталог продукції Ilta Inox S.p.A.; сертифікат якості продукції Ilta Inox S.p.A.; сертифікат походження товару С24СМ0529087 від 19.12.2024 р.; відвантажувальну специфікацію № 78 від 18.12.2024 р.; митну декларацію країни відправника № 24ITQ3J01ZS05277A0 від 19.12.2024 р.; CMR на перевезення товарів № 4108564 від 18.12.2024 р.; Лист про відсутність взаємозалежності між покупцем та продавцем від 23.12.2024 р.; додаткову угоду № 1 від 01.07.2019 р. до Контракту № А-108; додаткову угоду № 5 від 06.05.2024 р. до Контракту № А-108.

З підстав спрацювання системи ризиків, згенерованих АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, митним органом запропоновано надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів.

На запит митного органу позивач надав листи № 3 та № 5 від 23.12.2024, в яких повідомив, що до митного оформлення вже були надані документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

23.12.2024 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000382/1 від 23.12.2024 р. Згідно з цим рішенням (графа 31) відповідач здійснив митну оцінку товару за другорядним (резервним) методом визначення митної вартості, відповідно до якого збільшено митну вартість:

- товару № 2 (Зварні труби круглого поперечного перерізу з нержавіючої сталі марки 1.4307/304L, прокатані в холодному стані, без ізоляції, нові, для харчової промисловості), розмірами: - 52,00х1,50х6000мм 732 м.; -53,00х1,50х6000мм 366 м.; -85,00х2,00х6000мм 1116 м.; -204,00х2,30х6000мм 180 м.; -28,00х1,50х6000мм з нержавіючої сталі марки 1.4404/316L 510 м.; -154,00х2,00хх6000мм 90 м., відповідачем визначена митна вартість 3,4 Євро за 1 кілограм.

- товару № 3 (Зварні труби круглого поперечного перерізу з нержавіючої сталі марки 1.4307/304L, прокатані в гарячому стані, без ізоляції, нові, для харчової промисловості), розмірами: - 114,30х3,00х6000мм 342 м.; - 273,00х3,00х6000мм 48 м.; - 219,10х3,00х6000мм 90 м.; - 406,40х4,00х6000мм 6 м.; -168,30х3,00х6000мм з нержавіючої сталі марки 1.4541/321 144 м., відповідачем визначена митна вартість 3,025 Євро за 1 кілограм.

- товару № 4 (Труби зварні прямокутні або квадратного поперечного перерізу з нержавіючої сталі, нові, для харчової промисловості. Профіль заварений ВЧ з нержавіючої сталі марки 1.4307/304L розмірами: - 50,00х50,00х3,00х6000мм 864 м., відповідачем визначена митна вартість 2,67 Євро за 1 кілограм.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач надав необхідні та достатні документи для підтвердження задекларованої митної вартості, проте митний орган не навів переконливих аргументів, що надані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не довів наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Крім того, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.

При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16.

Судовим розглядом встановлено, що на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем (його декларантом) разом з митною декларацією надано копії наступних документів: Контракту № А-108 від 25.03.2019 р.; Специфікації № 78 від 18.12.2024 р.; комерційну пропозицію від 02.12.2024р.; рахунок Invoice № від 18.12.2024 р.; довідку про транспортні витрати б/н від 18.12.2024 р.; договір на перевезення № 1312/23 від 13.12.2023 р.; рахунок-фактуру за перевезення № 1326 від 18.12.2024 р.; платіжне доручення №135 від 13.12.2024 р.; каталог продукції Ilta Inox S.p.A.; сертифікат якості продукції Ilta Inox S.p.A.; сертифікат походження товару С24СМ0529087 від 19.12.2024 р.; відвантажувальну специфікацію № 78 від 18.12.2024 р.; митну декларацію країни відправника № 24ITQ3J01ZS05277A0 від 19.12.2024 р.; CMR на перевезення товарів № 4108564 від 18.12.2024 р.; Лист про відсутність взаємозалежності між покупцем та продавцем від 23.12.2024 р.; додаткову угоду № 1 від 01.07.2019 р. до Контракту № А-108; додаткову угоду № 5 від 06.05.2024 р. до Контракту № А-108.

Разом з тим, за результатами виконання митних формальностей за МД встановлено, що надані документи, що відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України підтверджують заявлену митну вартість товарів, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Так, відповідач зазначає, що згідно наданого рахунку-фактури (інвойсу) від 18.12.2024 № та специфікації від 18.12.2024 № 78, товар поставлявся на умовах 100% передплати. Зауважує, що в специфікації від 18.12.2024 № 78 чітко зазначено, що попередня оплата повинна бути здійснена згідно виставленого рахунку-фактури, або рахунку-проформи, проте судом першої інстанції не взято до уваги, що надане платіжне доручення від 13.12.2024 № ПД № 135 датоване раніше, аніж був виставлений рахунок-фактура (інвойс) від 18.12.2024 № , та підписана специфікація № 78.

Надаючи оцінку цим доводам митного органу, колегія суддів зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснюватися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для коригування митної вартості товару, а тим більше витребування контролюючим органом додаткових документів.

Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 29.07.2020 р. у справі № 420/1709/19.

При цьому, суд зазначає, що інвойс - це вторинний документ, який деталізує умови конкретного постачання, і зміни в умовах оплати можуть узгоджуватися сторонами в процесі виконання договору.

Згідно листа ТОВ «УПК-Арматура» № б/н від 19.12.2024 р., позивач на адресу свого контрагента за контрактом № А-108 від 25.03.2019 р. за розміщені замовлення зробив переказ коштів згідно платіжного документа платіжного доручення № 135 від 13.12.2024 р. на суму 188166,70 Євро та повідомив. що це платіжне доручення наразі включає такі інвойси від 18.12.2024 р.: № на суму 57368,64 Євро (хоча зазначена сума відповідає тій, яка вказана в інвойсі № від 18.12.2024 р.); № на суму 62126,40 Євро.

Колегія суддів зазначає, що інвойс є доказом операцій купівлі-продажу товарів або послуг та належить до групи документів, які є підставою для розрахунку податків за законодавством країни експорту. При цьому, відсутність залікової фактури у графі 44 не впливає на визначення митної вартості товару та не є порушенням, якщо вся необхідна інформація міститься в інших документах.

Крім цього, варто врахувати, що згідно з наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення", відсутня вимога зазначення попередніх інвойсів у п. 44 митної декларації. Декларант зобов`язаний вказати рахунок-фактуру (інвойс), або рахунок-проформу, що підтверджують відомості про заявлену митну вартість і цей обов`язок виконаний позивачем, а виявлені митним органом розбіжності не доводять, що ціна імпортованого змінилася, а отже, за цих обставин відсутні підстави вважати, що митна вартість є недостовірною або заниженою.

Що стосується доводів митного органу про те, що у платіжному доручені від 13.12.2024 № ПД № 135 в призначені платежу зазначено лише контракт, в рамках якого здійснена оплата, що не дає можливості віднести дану оплату до задекларованої партії товару, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно вимог п. 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року № 216, у платіжному дорученні платник повинен заповнити реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті.

Таким чином, обов`язковим реквізитом платіжної інструкції в іноземній валюті є зазначення у такій "Призначення платежу".

Разом з тим, колегія суддів вважає, що не зазначення позивачем у платіжних документах в графі "Призначення платежу" іншої, більш деталізованої інформації (окрім посилання на номер та дату зовнішньоекономічного контракту), жодним чином не стосується числового значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо їх ціни, оскільки митний орган при розмитненні імпортованих позивачем товарів має надавати оцінку документам, що подані декларантом в сукупності, а не вказувати на якісь недоліки в конкретному документі, які не стосуються визначення числового значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни.

Що стосується посилання митного органу на те, що згідно наданих товаросупровідних документів та інформації з Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби перевезення товару здійснювало ТОВ «ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «М+К», проте декларантом було надано довідку про транспортні витрати, видану ТОВ «МІКО-ЕКСПРЕС», а тому в митного органу немає можливості впевнитись в правильності та повноті включення усіх складових митної вартості, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

До транспортних документів можуть належати: рахунок-фактура, акт виконаних робіт від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат.

Наведене свідчить про те, що чинним законодавством не передбачений вичерпний та єдиний перелік документів, які підтверджують транспортні витрати імпортера при ввезенні товару, а основною вимогою законодавства до таких документів є наявність в них інформації щодо вартості перевезення оцінюваних товарів.

На підтвердження вартості транспортних витрат позивачем до митного органу надавалася довідка про транспортні витрати № б/н від 18.12.2024 р. складена експедитором - ТОВ «МІКО-ЕКСПРЕС», згідно якої транспортні витрати автомобілем, державний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , по доставці вантажу для ТОВ «УПК-АРМАТУРА» згідно Договору №1312/23 від 13.12.2023 р., за маршрутом м. 26010 Італія п/п ЧОП - ZБHONY (HU724000), Україна м. Вінниця, Україна складають:

1) від м. 26010 Італія п/п ЧОП - ZБHONY (HU724000), Україна складає 82 998,00 грн (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім гривень), 1200 км CMR № 4108564 від 18.12.2024, вага 21280,00 кг Експедиційні послуги за кордоном 3 074,00 грн (у т.ч ПДВ 20% - 512,33 грн.);

2) п/п ЧОП - ZБHONY (HU724000), Україна м. Вінниця, Україна 35 570,61 грн (тридцять п`ять тисяч п`ятсот сімдесят гривень шістдесят одна копійка), 600 км;

3) Експедиційні послуги від п/п ЧОП - ZБHONY (HU724000), Україна м. Вінниця, Україна 1 317,43 грн (у т.ч ПДВ 20% - 219,57 грн.).

Загальна сума транспортних витрат складає 122960,04 грн. (сто двадцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят гривень чотири копійки), 1800 км.

Зазначена сума відповідає сумі, яка вказана в рахунку на сплату № 1326 від 18.12.2024 р., копія якого також надавалася позивачем.

Крім того, згідно умов договору транспортно-експедиційного обслуговування від 13.12.2023 р., укладеного між позивачем та ТОВ «МІКО-ЕКСПРЕС» (виконавець), Виконавець мас право залучати третіх осіб для виконання зобов`язань за Договором (п. 2.4.7 цього Договору).

З матеріалів справи судом встановлено та відповідачем не заперечується, що перевезення товару здійснювало ТОВ «ТРАНСПОРТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «М+К», з яким підприємство позивача правочинів не укладало, а цей суб`єкт господарювання залучався ТОВ «МІКО-ЕКСПРЕС» для виконання своїх зобов`язань по договору транспортно-експедиційного обслуговування від 13.12.2023 р.

Наведені вище обставини свідчать про безпідставність доводів апелянта в цій частині, а тому судом ці доводи відхиляються.

Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що в наданій на вимогу митного органу митній декларації країни відправлення від 19.12.2024 № 24ITQ3J01ZS05277A0 зазначено, що при її оформлені був наданий рахунок-фактура з номером IT-2024-, проте суд першої інстанції не звернув увагу на те, що до митного оформлення рахунок із таким номер не надавався, колегія суддів зазначає наступне, колегія суддів зазначає, що позивач до митного органу надавався інвойс № і цей документ зазначений у відповідній графі митної декларації і номер цього документа ) фактично відповідає номер того документа, який зазначений в митній декларації країни відправлення від 19.12.2024 № 24ITQ3J01ZS05277A0.

Крім того, відповідач не наводить жодних обґрунтувань щодо того, яким чином ця обставина впливає на правильність визначення митної вартості за першим методом.

Наявність у митного органу інформації щодо митної вартості товарів згідно митних оформлень аналогічних товарів в базах АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України згідно вказаного в рішенні не свідчить та не може свідчити про факт навмисного заниження вартості товару.

При цьому, посилання у рішенні лише на номер митної декларації, як на джерела цінової інформації, не свідчить про належне обґрунтування відповідачем можливості визначення митної вартості за резервним методом.

У рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларацій, яка була взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 59 МК України під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

спрацювання ризиків є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 19.02.2019 року по справі № 805/2713/16-а.

У постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 815/2162/17 зазначено про те, що доводи митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.

Таким чином, твердження відповідача щодо непідтвердження декларантом документально відомостей, зазначених в митній декларації, не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вінницької митниці залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 року по справі № 520/6378/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко