Справа № 320/3588/24
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3588/24 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-13433-1036 від 21.06.2023 на суму 17708,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем завжди своєчасно сплачувався єдиний внесок із моменту реєстрації ФОП, що здійснює незалежну професійну діяльність

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що станом на 12.02.2019 згідно з інтегрованою карткою по єдиному внеску, переданою Старобільським управлінням ГУ ДПС у Луганській області, у позивача обліковувалася заборгованість у сумі 30749,44 грн за період з 21.07.2014 по 21.01.2019. Зазначили, що вважають, що Закон №2464 не скасовує обов`язків платника єдиного внеску, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки та в повному обсязі; а при зміні місця перебування на податковому обліку на підконтрольних Україні території, платник повинен сплатити зобов`язання з єдиного внеску, які виникли раніше і обліковуються в інтегрованій картці як недоїмка.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач є фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю, перебуває на податковому обліку у відповідача з 12.02.2019 (а.с.28) і є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, позивач був зареєстрований фізичною особа-підприємцем з 19.07.2013 (а.с.22-23). Припинив свою підприємницьку діяльність 17.04.2019, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.25).

Як видно зі свідоцтва платника єдиного податку позивач з 01.08.2013 по 12.02.2019 (а.с.24), як платник податків, перебував на обліку у Стахановській ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів України в Луганській області, проживав у м. Стаханов (Кадіївка) Луганської області.

17.04.2019 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с.25).

З 12.02.2019 ОСОБА_1 є фізичною особою, що здійснює незалежну професійну діяльність. Тоді взято на облік за новим місцем проживання у Київській області (а.с.26-29).

Як вбачається з довідки від 04.02.2019 №3244-, ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с.21).

На час реєстрації ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем, яка здійснює незалежну професійну діяльність, згідно відомостей ГУДПС, за ним рахувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 30749,44 грн за попередній період діяльності, що передував такій реєстрації (а.с.130).

У ході судового розгляду справи № 320/2449/19 у рішенні від 31.10.2019, яке набрало законної сили, судом встановлено, що грошові зобов`язання позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 30749,44 грн, сплати яких вимагає податковий орган, до складу якого входить і сума, зазначена у оскаржуваній вимозі, складаються з таких сум: ІІ квартал 2014 року - 845,30 грн; ІІІ квартал 2014 року - 1267,95 грн; ІV квартал 2014 року - 1267,95 грн; І квартал 2015 року - 1267,95 грн; ІІ квартал 2015 року - 1267,95 грн; ІІІ квартал 2015 року - 1323,47 грн; ІV квартал 2015 року - 1434,51 грн; І квартал 2016 року - 909,48 грн; ІІ квартал 2016 року - 941,16 грн; ІІІ квартал 2016 року - 957 грн; ІV квартал 2016 року - 990 грн; І квартал 2017 року - 2112 грн; ІІ квартал 2017 року - 2112 грн; ІІІ квартал 2017 року - 2112 грн; ІV квартал 2017 року - 2112 грн; І квартал 2018 року - 2457,18 грн; ІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн; ІІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн; ІV квартал 2018 року - 2457,18 грн.

Тобто заборгованість позивача з єдиного внеску утворилась за період з 2014 року по лютий 2019 року.

Також з`ясовано, що позивач 13.05.2019 звернувся до Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області із заявою про звільнення від сплати єдиного внеску з 14.04.2014 по 17.04.2019 (а.с.30-35). Ця обставина, а також подання відповідної заяви протягом визначеного законодавством строку для її подання встановлені у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі №320/2449/19 (а.с.42-59), яке набрало законної сили.

Як видно з матеріалів справи, окрім оскаржуваної, ГУ ДПС позивачу виставлялися такі вимоги про сплату боргу: від 28.03.2019 №Ф-632133-54 на суму 30749,44 грн; від 13.11.2020 №Ф-632133-54 на суму 27649,48 грн; від 06.05.2021 №Ф-632133-54 на суму 26786,33 грн; від 07.06.2021 №Ф-632133-54 на суму 26786,33 грн; від 21.06.2023 №Ф-13433-1036 на суму 30710,88 грн.

Також приймалося і рішення від 14.12.2021 №26660/10-36-24-11 про нарахування штрафу і пені.

Вимоги від 28.03.2019 і від 07.06.2021 (а.с.42-59,73-88), визнані протиправними і скасовані судами рішеннями від 31.10.2019 у справі №320/2449/19 і від 25.04.2022 у справі №640/20271/21 (які набрали законної сили), судові розгляди стосовно інших - тривають (а.с.61-68, 70-71, 90-91, 93).

Податковим органом визнано, що суми боргу у всіх таких вимогах, як і в оскаржуваній, стосувалися періоду перебування позивача фізичною особою-підприємцем протягом 2014-2019 років. Зазначено, що 21.02.2023 позивачем до контролюючого органу подано відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2022 рік, згідно якого платником самостійно визначене грошове зобов`язання у розмірі 33459,43 грн. Вказали, що термін сплати - 10.05.2023, і з урахуванням існуючої станом на 04.05.2023 переплати у розмірі 2748,55 грн сума заборгованості з єдиного внеску станом на 31.05.2023 склала 30710,88 (а.с.130). Також вказували про перебування позивача на обліку до початку 2019 року у Старобільському управлінні ГУ ДПС, у той же час належних доказів цього не надали. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що до лютого 2019 року позивач проживав у м. Стаханов (Кадіївка), перебував на обліку у Стахановській ОДПІ.

Також, як видно з інтегрованої картки платника єдиного внеску позивача, названа вище сума боргу з єдиного внеску, що утворився за період з 2014 року по лютий 2019 року, у такій картці коригувалась у зв`язку зі сплатою єдиного внеску за поточний період діяльності позивача як фізичної особи-підприємця, що здійснює незалежну професійну діяльність, після реєстрації таким платником з квітня 2019 року (а.с.144-189).

Вважаючи вищевказану податкову вимогу протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідач не виконав у межах цієї справи обов`язку по доказуванню правомірності винесення оскаржуваної вимоги.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).

За визначенням у пункті 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У частині першій статті 4 Закону № 2464-VI з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які перебувають як на загальній системі оподаткування, так і на спрощеній, так і фізичних осіб-підприємців, які займаються незалежною професійною діяльністю.

За нормами частини восьмої статті 9 Закону України №2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (пункт 1 частини десятої статті 9 Закону № 2464).

Недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

За нормами пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (пункт 1 частини другої статті 7 Закону №2464-VI).

За змістом до частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Закон № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності з 15.10.2014, визначає серед іншого тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме підпункт б) розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» було доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13.03.2015 року) такого змісту:

« 9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

За визначенням у статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно абзацу 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1669 перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» від 30.10.2014 №1053-р та «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02.12.2015 № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесено м. Кадіївка.

Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» від 12.05.2016 №1351-VIII перейменовано місто Стаханов на місто Кадіївка.

З 13.02.2020 набрав чинності Закон України від 14.01.2020 № 440-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», яким пункт 9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» виключено.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто платники єдиного внеску, які перебували на обліку в органі доходів і зборів, що розташований на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, та здійснювали свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, період проведення якої тривав, на період з 14.04.2014 по 12.02.2020 включно (період дії пункту 9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування») були звільнені від сплати сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, і відповідальність, штрафні та фінансові санкції, що передбачені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за невиконання обов`язків платника єдиного внеску, у вказаний період до них не застосовувалася.

За правилами частини першої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За положеннями частини четвертої цієї ж статті обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За результатом з`ясованих у справі обставин і аналізу наведених норм права, суд приходить до таких висновків.

Сума боргу зі сплати єдиного внеску, що підтверджується викладеними у відзиві поясненнями, виникла у позивача за період з 21.07.2014 по 21.01.2019, тобто за час перебування на обліку як фізична особа-підприємець на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція.

Податковий орган, при цьому, дотримується точки зору, що положення пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 не скасовують обов`язків зі сплати єдиного внеску, а дає право не виконувати їх на відповідний період і про необхідність сплатити недоїмку, яка утворилася, за відповідний період - у подальшому.

Разом із тим, позивач у межах спірних відносин є суб`єктом, до якого застосовуються положення пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, які були чинними на час виникнення спірних відносин і протягом періоду, за який у оскаржуваній вимозі визначено суму боргу з єдиного внеску. При цьому, норми названого пункту передбачали, зокрема, звільнення від обов`язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску до закінчення антитерористичної операції (військового стану, надзвичайного стану), без жодної умови сплати у майбутньому.

Також, як встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили, позивач заяву про звільнення від обов`язків платника єдиного внеску подав своєчасно, що, у свою чергу, свідчить про дотримання позивачем необхідних умов для звільнення від обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, розпочатої відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 № 405/2014.

Оскільки спірна сума боргу з єдиного внеску, відображена у оскаржуваній вимозі, виникла за період, коли позивач був звільнений від виконання обов`язку платника єдиного внеску, що, окрім матеріалів справи, підтверджується і обставинами, встановленими судами у ході розгляду справ №320/2449/19 у рішенні від 31.10.2019 і №640/20271/21 у рішенні від 25.04.2022, які набрали законної сили, то у відповідача були відсутні підстави для нарахування відповідної суми боргу і винесення оскаржуваної вимоги.

При цьому, доводи ГУ ДПС про необхідність сплати недоїмки з єдиного внеску у зв`язку з перереєстрацією позивача на підконтрольній території України не узгоджуються з нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) №Ф-13433-1036 від 21.06.2023 на суму 17708,88 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року - без змін.,

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку