Справа № 520/25856/24
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 вересня 2025 року справа №520/25856/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, Виконуючого обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Кіштулинця Радіона Володимировича про визнання дій протиправними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під, 7 пов., м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61022, ), Виконуючого обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Кіштулинця Радіона Володимировича (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 п., 7 п., м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022), в якому просять суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відповідача 1 - ПШ №069038 від 30.07.2024 про накладення адміністративно-господарського штрафу на ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії Відповідача 2 - в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Кіштулинця Радіона Володимировича.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постанову Відповідача 1 - ПШ №069038 від 30.07.2024 та дії Відповідача 2 - в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Кіштулинця Радіона Володимировича є протиправним та такими, що порушують права позивача.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя у період з 07.10.2024 по 11.10.2024 перебував на навчанні, з 28.10.2024 по 05.11.2024, з 23.12.2024 по 15.01.2025, з 28.04.2025 по 02.05.2025, з 14.07.2025 по 28.07.2025 перебував у відпустці, 01.08.2025 перебував на навчанні та з 04.08.2025 по 05.08.2025 перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), на підставі Щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківських областях (далі - Відділ) та направлення на перевірку № НР 003132 від 07.06.2024, 11.06.2024 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на а/д М-29 «Харків - Красноград - Перещепине», 40 км+233 м.

Відповідно до пункту 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 20.05.2013, був зупинений транспортний засіб марки MAN LE 12.180, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , проте використовується Позивачем у своїй господарській діяльності. Означене було установлено на підставі наданої водієм товарно-транспортної накладної № 250 від 10.06.2024, у графі «автомобільний перевізник» якої зазначено «ФОП ОСОБА_1 ».

На момент проведення перевірки було встановлено:

- відсутність оформлених тахокарт з 14.05.2024 по 10.06.2024 або бланку підтвердження діяльності водія.

У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, виконуючи функції покладені на них державою, державними інспекторами було складено акт № АР 035919 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.06.2024.

Водій зі змістом акту № АР 035919 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.06.2024 був ознайомлений, підписав його, копію отримав, зазначивши: «З порушенням не згоден».

Повідомленням № 55388/38/24-24 від 01.07.2024, Позивача було викликано для розгляду справи на 16.07.2024 з 9.00 до 11.00.

На адресу Відповідача надійшло клопотання № 17 від 15.07.2024 про перенесення розгляду справи про порушення автомобільного законодавства, розгляд справи було перенесено на 23.07.2024 з 9.00 до 11.00.

На адресу Відповідача надійшло клопотання № 18 від 23.07.2024 про перенесення розгляду справи про порушення автомобільного законодавства повторно і відповідь просили надати на електронну адресу , розгляд справи було повторно перенесено на 30.07.2024 з 9.00 до 11.00 і направлено на електронну адресу, зазначену в клопотанні, що підтверджується матеріалами справи.

Вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено Позивачу 24.07.2024, тобто Відповідач в повній мірі виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування Позивача про час та місце розгляду справи.

За результатами розгляду акту № АР 035919 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.06.2024 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 069038 від 30.07.2024 за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з приписами пункту 29 Порядку № 1567, копію постанови № 069038 від 30.07.2024 направлено 30.07.2024 Позивачу, разом із супровідним листом від 30.07.2024 № 65133/40/24-24 рекомендованим повідомленням № 364, яке Позивачем було отримано особисто 01.08.2024.

Так, вважаючи протиправними постанову Відповідача 1 - ПШ №069038 від 30.07.2024 та дії Відповідача 2 - в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Кіштулинця Радіона Володимировича є протиправним та такими, що порушують права позивача, останній звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Предметом спірних правовідносин є правомірність застосування до Позивача санкцій за порушення положень чинного законодавства, зокрема у вигляді адміністративно-господарського штрафу.

Так, за змістом частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою названої статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтями 238, 239 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до частини першої статті 241 Господарського кодексу України, адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. При цьому, для правильного вирішення справи по суті необхідним є дослідження нормативно-правового регулювання, яке визначає вимоги до осіб, які є учасникам правовідносин з перевезення.

Так, відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про транспорт» № 232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт».

На підставі частини 1 статті 5 Закону України «Про автомобільний транспорт», основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Положення Закону України «Про автомобільний транспорт» визначають можливість застосування штрафів до осіб, які порушують визначені законодавством вимоги. За своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», є адміністративно - господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 55, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до частини першої статті 128 ГК України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Таким чином, суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», може бути лише суб`єкт господарювання.

- державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України (пункт 2);

- органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (пункт 3);

- державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (пункт 4);

- рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка (пункт 12);

- рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункт 14);

- рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку (пункт 19). Крім того, пунктом 15 Порядку № 1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: - наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктом 22 Порядку № 1567 передбачено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акту перевірки суб`єкта господарювання або акту перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Згідно з положеннями статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» обумовлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж інші документи, передбачені законодавством.

Крім того, відповідно до частини другої статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Таким чином, положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документи.

Судом встановлено, що керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567), на підставі Щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківських областях (далі - Відділ) та направлення на перевірку № НР 003132 від 07.06.2024, 11.06.2024 співробітниками Відділу проводилась рейдова перевірка на а/д М-29 «Харків - Красноград - Перещепине», 40 км+233 м.

Порядок зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 20.05.2013 (далі - Порядок № 422).

Відповідно до пункту 3, 4 Порядку № 422, був зупинений транспортний засіб марки MAN LE 12.180, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , проте використовується Позивачем у своїй господарській діяльності. Означене було установлено на підставі наданої водієм товарно-транспортної накладної № 250 від 10.06.2024, у графі «автомобільний перевізник» якої зазначено «ФОП ОСОБА_1 ».

На момент проведення перевірки було встановлено:

- відсутність оформлених тахокарт з 14.05.2024 по 10.06.2024 або бланку підтвердження діяльності водія.

У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, виконуючи функції покладені на них державою, державними інспекторами було складено акт № АР 035919 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.06.2024.

Водій зі змістом акту № АР 035919 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.06.2024 був ознайомлений, підписав його, копію отримав, зазначивши: «З порушенням не згоден».

Відповідно до пункту 25 Порядку, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Повідомленням № 55388/38/24-24 від 01.07.2024, Позивача було викликано для розгляду справи на 16.07.2024 з 9.00 до 11.00.

На адресу Відповідача надійшло клопотання № 17 від 15.07.2024 про перенесення розгляду справи про порушення автомобільного законодавства, розгляд справи було перенесено на 23.07.2024 з 9.00 до 11.00.

На адресу Відповідача надійшло клопотання № 18 від 23.07.2024 про перенесення розгляду справи про порушення автомобільного законодавства повторно і відповідь просили надати на електронну адресу , розгляд справи було повторно перенесено на 30.07.2024 з 9.00 до 11.00 і направлено на електронну адресу, зазначену в клопотанні (скрін електронної пошти про відправлення повідомлення про розгляд справи надаємо).

Вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено Позивачу 24.07.2024, тобто Відповідач в повній мірі виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування Позивача про час та місце розгляду справи.

За результатами розгляду акту № АР 035919 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.06.2024 винесено постанову про порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з приписами пункту 29 Порядку № 1567, копію постанови № 069038 від 30.07.2024 направлено 30.07.2024 Позивачу, разом із супровідним листом від 30.07.2024 № 65133/40/24-24 рекомендованим повідомленням № 364, яке Позивачем було отримано особисто 01.08.2024.

Процедура повідомлення та розгляд справи Відповідачем дотримана, а Позивачем за текстом позовної заяви не оскаржується.

Статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон) визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, організації безпеки руху тощо, є обов`язковими для власників транспорту.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт»:

З метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Звертаю увагу суду, що статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено перелік обов`язкових документів на підставі яких виконуються вантажні міжнародні перевезення, проте вказаний перелік є невичерпним.

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 (далі - Інструкція № 385).

Тахограф - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Відповідно до пункту 2.5. Інструкції № 385 тахографи підлягають повірці, яку здійснюють повірочні лабораторії відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Окрім цього згідно пункту 2.6. Інструкції № 385 тахографи перевіряються та адаптуються до транспортного засобу пунктами сервісу тахографів періодично кожні два роки, а також в разі установлення або заміни тахографа, ремонту тахографа, зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу, якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, що може вплинути на роботу тахографа.

За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу пункт сервісу тахографів оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (пункту 2.7. Інструкції № 385). В разі позитивних результатів перевірки та адаптації тахографа пункт сервісу тахографів маркує транспортний засіб та опломбовує тахограф і його складові чітким відбитком тавра.

Відповідно до Інструкції № 385:

пункту 3.3. водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; пункт 3.5. Перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії.

пункт 3.6. Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів встановлено Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі - Положення №340).

Поряд з цим, враховуючи, що транспортний засіб Позивача обладнаний тахографом, відповідно до чинного законодавства України Позивач зобов`язаний забезпечувати належну експлуатацію тахографу, а водій повинен мати при собі заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР.

Відповідно до п.6.1 Положення №340:

- водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).

Тобто, із вказаного можна констатувати, що водії повинні зберігати записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення (такими записами є роздруківка з цифрового тахографа чи тахокарта). У разі відсутності інформації про режим праці водія (як в даній ситуації), доказом нездійснення діяльності водія може слугувати лише бланк підтвердження діяльності. Означені інформація та документи були відсутні під час перевірки, що і відображено у акті № АР 035919 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.06.2024.

Щодо аргументів позовної заяви стосовно того, що суб`єкт господарювання ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником в розумінні ЗУ «Про автомобільний транспорт», суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідальність у вигляді адміністративно - господарського штрафу передбачена саме за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», товарно-транспортна накладна обов`язково повинна бути наявна у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, учасниками яких є три сторони - перевізник, вантажовідправник та вантажоодержувач, тобто відповідальність за наявність товарно - транспортної накладної під час перевезення вантажів на договірних умовах несуть саме перевізники.

Відповідно до приписів пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну можна оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Відповідно до положень пункту 11.2 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363 оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Відомості про автомобільного перевізника відображені, зокрема у товарно- транспортній накладній, яка відповідно до приписів статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», обов`язкова для здійснення внутрішніх перевезень вантажів.

Наведене формулювання свідчить, що товарно-транспортна накладна є документом комерційно-господарського характеру, що складається суб`єктами підприємницької діяльності з метою розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до відомостей, які зазначені в товарно-транспортній накладній № 250 від 10.06.2024, яка надана водієм посадовим особам Відповідача, автомобільним перевізником вказано ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який надано до суду в розділі видів економічної діяльності у останнього навіть зазначено вид економічної діяльності « 49.41 Вантажний автомобільний транспорт», що свідчить про відповідність його видів економічної діяльності до приналежності статусу «автомобільного перевізника».

Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, який неодноразово розглядав означений предмет позовних вимог - приналежність/відсутність статусу «автомобільний перевізник», у випадку зазначення останнього у товарно-транспортних накладних:

Постановою Верховного Суду від 13.10.2023 у справі № 120/554/23 визначено: «Автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.».

Постановою Верховного Суду від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а визначено: «Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом 17 частини першої статті 60 Закону № 2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати».

Постановою Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 240/22448/20 визначено: «В обсязі з`ясованих в цій справі обставин можна виснувати, що виникнення спірних правовідносин пов`язане з тим, що спірну постанову відповідач виніс щодо особи, яка не є автомобільним перевізником вантажу, щодо якого була оформлена товарно- транспортну накладну від 5 листопада 2020 року № 110328, відповідно не може нести відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-III. Звертає увагу, приміром, те, що інформація про ФОП ОСОБА_1 як автомобільного перевізника не була зазначена у товарно-транспортній накладній від 5 листопада 2020 року № 110328, якою оформлено перевезення вантажу. Суди попередніх інстанцій зауважили, що перевізником вантажу, відповідно до цього документа, є ТОВ "Вест солді транс", замовником - ТОВ "Овочева технологічна компанія"; з`ясовано також, що власником транспортного засобу, яким перевозився вантаж, є гр. ОСОБА_3, одначе, як уже мовилося, ця обставина має значення для з`ясування питання законності користування транспортним засобом для перевезення вантажу, але не особи, яка має відповідати за перевищення встановлених габаритно-вагових норм вантажу. Щодо останнього, то ним, повторимося, є автомобільний перевізник, визначити якого можна на основі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу. В обсязі встановлених обставин у цій справі таким документом була товарно-транспортна накладна (принаймні відомо тільки про цей документ), проте відповідач зосередив увагу на реєстраційних документах на транспортний засіб й відомостях акта перевірки від 5 листопада 2020 року № 251719, внаслідок чого застосував адміністративно-господарський штраф щодо особи (ФОП ОСОБА_1 ), причетність якої до перевезення вантажу визначена зі слів водія на місці проведення габаритновагового контролю транспортного засобу (КАМАЗ 43143 (реєстраційний номер НОМЕР_1) з причепом ГКБ 8551 (реєстраційний номер НОМЕР2)».

Таким чином, суд приходить до висновку, що у вказаному випадку здійснювалось надання Позивачем послуг з перевезення вантажу, що підпадає під визначення «автомобільний перевізник» у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», що, своєю чергою, спростовує наведені останнім доводи у позовній заяві.

Щодо твердження позивача: «У товарно - транспортній накладній № 249 від 10.06.2024 зазначено в графі автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_1 , без іпн», суд зазначає наступне.

При перевірці інспекторам надана водієм товарно-транспортна накладна № 250 від 10.06.2024, у графі «автомобільний перевізник» якої зазначено «ФОП ОСОБА_1 ».

На відео перевірки, яке починається о 10 годині 44 хвилині на 01 хвилині 41 секунді інспектор запитує у водія ідентифікаційний код ФОП ОСОБА_1 , на 08 хвилині 19 секунді водій записує ідентифікаційний код ФОП ОСОБА_1 , який ФОП ОСОБА_1 диктує водію по телефону.

На відео перевірки, яке починається о 10 годині 54 хвилині на 25 секунді інспектор телефонує до Відділу і дізнається інформацію про перевізника.

На 08 хвилині 02 секунді інспектор розмовляє по телефону з ФОП ОСОБА_1 і роз`яснює, що в графі «автомобільний перевізник» зазначено «ФОП ОСОБА_1 », що на підставі цього і буде виноситись акт та що її буде запрошено на розгляд справи і вона зможе надати всі документи, які будуть прийняті до уваги при винесенні постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Щодо повноважень виконуючого обов`язки Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті.

Діяльність Державної служби України з безпеки на транспорті та її територіальних органів визначено у законах України «Про автомобільний транспорт», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про ліцензування видів господарської діяльності», постановах Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 «Про затвердження Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг» від 27 червня 2007 року №879, Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 та ін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого2015 року №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення). Відповідно до пункту 1 Положення, Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Підпунктом 12 пункту 25 Положення передбачено, що Голова Укртрансбезпеки дає в межах повноважень, передбачених законом, обов`язкові для виконання державними службовцями та працівниками апарату Укртрансбезпеки, її територіальних органів доручення.

У статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» зазначено, що рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками). Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (пункт 21 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, (далі - Порядок)). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (пункт 27 Порядку ). Адміністративно-господарський штраф повинен бути перерахований автомобільним перевізником на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом п`ятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів, про що повідомляється територіальний орган Укртрансбезпеки, посадовою особою якого винесено відповідну постанову (пункт 28 Порядку).

Враховуючи вище викладене, у зазначених нормативно-правових актах вживається поняття «посадова особа», яка, (посадова особа) наділена відповідними адміністративно-господарськими функціями, зокрема, розглядає та приймає рішення щодо винесення постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів.

При цьому, дана посадова особа наділяється адміністративно-господарськими функціями.

Позивач посилається на положення статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та стверджує, що відділи державного нагляду (контролю) в областях є територіальними органами, керівник якого є державним службовцем.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи центральних органів виконавчої влади можуть утворюватися в інших організаційно-правових формах у порядку, визначеному законодавством.

Територіальні відділи Державної служби України з безпеки на транспорті, зокрема, Відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях не є самостійними юридичними особами, а є структурним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про Відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях відсутній, також відділ не має ідентифікаційного номеру.

Отже, вимоги статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та вимоги Закону України «Про державну службу» не розповсюджуються на посаду керівника (виконуючого обов`язки) Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях.

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 12 липня 2024 року №826-К, ОСОБА_4 призначено на посаду старшого державного інспектора.

Наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 16 липня 2024 року №850-К на ОСОБА_4 покладено виконання обов`язків начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях з метою забезпечення безперебійної та стабільної роботи Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях.

Відповідно до Положення про Відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті», завтердженого Головою Державної служби України з безпеки на траспорті, на посаду начальника територіального органу призначаються повнолітні громадяни України, які мають ступінь освіти не нижче бакалавра, відповідають вимогам встановленим посадовими інструкціями. Начальник територіального органу та інші працівники призначаються на посаду та звільняються з посади Головою відповідно до законодавства про працю (пункт V розділу 5).

Так, посадовою інструкцією передбачено, що начальник відділу здійснює керівництво Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях, організовує його роботу та забезпечує реалізацію повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті на території Донецької, Луганської та Харківської областях. Начальник відділу, у випадках, передбачених законодавством, в установленому порядку: підпункт 3 пункту 2 видає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення порушень вимог нормативно-правових актів з питань безпеки на транспорті, крім морського та річкового транспорту, та здійснює контроль за виконання таких приписів; виносить постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів і контролює їх виконання; бере участь у прийнятті рішення про тимчасове обмеження або заборону руху транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на окремих ділянках автомобільних доріг загального харчування.

Відповідна посадова інструкція надана представником відповідачем до суду.

Відповідно до розділу VI посадової інструкції начальника Відділу державного нагляду (контролю) у у Донецькій, Луганській та Харківській областях кваліфікаційними вимогами є вища освіта ступеня не нижче бакалавра, стаж роботи не менше 2 років та вільне володіння державною мовою.

Вимог щодо наявності перебування начальника відділу на посаді державної служби дана інструкція не містить.

Абзацом третім пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» затверджено Схему тарифних розрядів посад керівних, наукових, науково-педагогічних, педагогічних працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників бюджетних установ, закладів та організацій, згідно з якою встановлено схеми тарифних розрядів для працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів (щодо працівників, які не є державними службовцями), зокрема для начальника територіального відділу

Посада

Діапазон розрядів за Єдиною тарифною сіткою

1

2

XXX. Укртрансбезпека, її територіальні органи (щодо працівників, які не є державними службовцями)

1. Укртрансбезпека

Начальник відділу

9-13

Завідувач сектору

8-11

Старший державний інспектор (державний інспектор) з безпеки на наземному транспорті

8-11

Старший державний інспектор, державний інспектор

8-11

Провідні та інші професіонали та фахівці

6-10

2. Територіальні органи Укртрансбезпеки

Начальник відділу

9-13

Завідувач сектору

8-11

Старший державний інспектор (державний інспектор) з безпеки на наземному транспорті

8-11

Старший державний інспектор, державний інспектор

8-11

Провідні та інші професіонали та фахівці

6-9

Отже, відповідно до наведеної вище Схеми, вбачається, що посада начальника територіального органу Укртрансбезпеки може бути не посадою державної служби.

Відповідно до пункту 15 Положення, штатний розпис та кошторис апарату Укртрансбезпеки затверджує Голова Укртрансбезпеки за погодженням з Мінфіном. Штатний розпис Укртрансбезпеки, затверджений Головою Державної служби України з безпеки на транспорті (ваказати дату) та погоджено з Міністерством фінансів України.

Щодо відповідності коду класифікатора професій ДК 003:2010, суд зазначає наступне.

Класифікатор професій - один з основоположних нормативних документів для кадрового діловодства.

За своїм правовим статусом він прирівнюється до національного стандарту й призначений для використання всіма роботодавцями.

Класифікатор професій містить чинні професійні назви робіт. Під час складання кадрової документації щодо назв професій і посад необхідно керуватися формулюваннями, наведеними в Класифікаторі професій.

Невідповідність назв професій у штатному розписі, трудовій книжці та в інших документах може призвести до спотворення облікових даних або до позбавлення працівника певних трудових прав.

У випадку, коли назва з Класифікатора професій, на думку роботодавця, недостатньо повно враховує специфіку роботи, можна дібрати найбільш близьку за значенням, а необхідні відомості деталізувати в посадовій інструкції.

А також роботодавець може звернутися до органів, що відповідають за ведення Класифікатора професій, з обґрунтованою пропозицією про внесення до нього змін.

Професійні назви робіт, які наведені у класифікаторі, рекомендовано застосовувати під час утворення нових назв професій та посад у зв`язку з розвитком нових видів економічної діяльності та технологій.

Класифікатор професій забезпечує інформаційну підтримку щодо вирішення таких завдань:

- розрахунків чисельності працівників, обліку складу і розподілу кадрів за професійними угрупованнями різних рівнів класифікації, планування додаткової потреби в кадрах тощо;

- систематизації статистичних даних з праці за професійними ознаками;

- аналізу та підготовки до публікації статистичних даних, а також розроблення відповідних прогнозів стосовно зайнятості, доходів, охорони праці, освіти, перепідготовки кадрів, що вивільняються, тощо;

- підготовки статистичних даних для періодичних оглядів із статистики праці, що розробляються Міжнародною організацією праці (МОП);

- вирішення питань контролю та аналізу міжнародної міграції, міжнародного набору та працевлаштування працюючих.

Суд зазначає, що Класифікатор не зареєстрований у Мін`юсті, а отже, не є нормативно-правовим актом.

Система професійної класифікації України визначається Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 № 327.

За основу Класифікатора професій прийнято Міжнародну стандартну класифікацію професій (ISCO-88: International Standard Classification of Occupations/ILO, Geneva), рекомендовану Міжнародною конференцією статистики праці Міжнародного бюро праці для застосування при розробленні документів з професійної класифікації, що полегшує міжнародний обмін професійною інформацією.

Класифікатор професій передбачає класифікацію професійних назв робіт (професій, посад, занять) за ієрархією Міжнародної стандартної класифікації занять (за розділами, підрозділами, класами, підкласами та групами).

Професійні назви робіт (професії, посади, заняття), що містяться в Класифікаторі, згруповано у розділи, підрозділи, класи, групи, залежно від характеру виконуваних робіт та кваліфікацій (рівня освіти, спеціалізації).

Тобто, кожній професійній назві роботи (професії, посаді, заняттю) присвоєно код, який за 4-ма знаками відповідає Міжнародній класифікації.

У разі відсутності у Класифікаторі професій професійної назви роботи (посади, професії), яка повністю відповідає покладеним на працівника обов`язкам, вибирається найближча за змістом назва.

Так, як у Класифікаторі відсутня повна назва - начальник Відділу державного контролю (нагляду) Державної служби України з безпеки на транспорті, враховано наступну норму - назви професій можуть бути розширені за потребою користувача для внутрішнього використання термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення, якщо інше не передбачено у Класифікаторі чи відповідних нормативно-правових актах.

Під час утворення похідних та розширених назв посад (професій) зберігається код базової посади (професії).

«Начальник відділу» (код 1229.7) є базовою назвою посади для відповідної категорії посад.

Разом із тим, посада - начальник Відділу державного контролю (нагляду) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті не є посадою державної служби, згідно затвердженого та введеного в дію штатного розпису Укртрансбезпеки.

Отже, із врахуванням вищенаведеного при підготовці проєктів посадових інструкцій начальника Відділу державного контролю (нагляду) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті було визначено код 1229.7, який є базовим кодом.

Код посади 1229.1 - є кодом для керівних працівники апарату центральних органів державної влади.

Однак, відділи державного контролю (нагляду) Державної служби України з безпеки на транспорті є її територіальними органами, відповідно до вимог Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затверджене, постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого2015 року № 103 (із змінами).

На підставі зазначено, ОСОБА_4 , яка виконує обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях має повноваження на розгляд справ про порушення автотранспортного законодавства та приймати постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу.

Зважаючи на зазначене, державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті правомірно було винесено постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 069038 від 30.07.2024 за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у відповідності до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та застосовано у відношенні Позивача адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян відповідно, а всі інші наведені у позовній заяві твердження є надуманими та спростовуються матеріалами справи, направлені лише на ухилення від встановленої законом відповідальності.

Разом із тим, суд зазначає, що Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо така особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас, для реалізації вказаних прав позивач має вірно обрати спосіб захисту та чітко дотриматись вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема щодо обґрунтованості позовних вимог заявлених до кожного з відповідачів.

При цьому, постановою Уряду від 11.02.2015 №103 (зі змінами), затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення). Відповідно до пункту 1 Положення, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

У відповідності до пункту 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

При цьому, Положення не визначає існування в структурі Укртрансбезпеки самостійних структурних підрозділів зі статусом юридичної особи. Тобто, єдиним органом виконавчої влади, який уповноважено на реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (суб`єктом владних повноважень) є саме Державна служба України з безпеки на транспорті, а відділ державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях не має статусу юридичної особи, не є самостійним суб`єктом владних повноважень (функції якого окремо визначені законодавчо).

Так, позовні вимоги до Виконуючого обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Кіштулинця Радіона Володимировича задоволенню не підлягають, оскільки останній не є процесуальним суб`єктом в розумінні приписів Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовної заяви.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 під, 7 пов., м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61022, ), Виконуючого обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Кіштулинця Радіона Володимировича (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 6 п., 7 п., м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022) про визнання дій протиправними та скасування постанови - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов