Справа № 300/6054/24
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2025 р. справа № 300/6054/24

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Остап?юка С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2024 ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасувати рішення за № 42 від 06.03.2024 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання зарахувати до страхового стажу час здійснення підприємницької діяльності в період з 21.10.1993 до 30.06.2000, з 01.01.2004 до 31.01.2004, з 01.03.2004 до 31.01.2005, з 01.03.2005 до 31.05.2005, з 01.07.2005 до 31.05.2006, з 01.09.2006 до 31.12.2006, з 01.01.2007 до 31.03.2008, з 01.05.2008 до 30.06.2008, з 01.08.2008 до 30.09.2008, з 01.11.2008 до 31.07.2009, з 01.09.2009 до 31.12.2009, та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 01.02.2024 та прийняти рішення про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 05.12.2023.

09.08.2024 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач позовні вимоги щодо предмету спору обґрунтовує тим, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу належним чином підтверджені періоди здійснення підприємницької діяльності з 21.10.1993 до 30.06.2000, з 01.01.2004 до 31.01.2004, з 01.03.2004 до 31.01.2005, з 01.03.2005 до 31.05.2005, з 01.07.2005 до 31.05.2006, з 01.09.2006 до 31.12.2006, з 01.01.2007 до 31.03.2008, з 01.05.2008 до 30.06.2008, з 01.08.2008 до 30.09.2008, з 01.11.2008 до 31.07.2009, з 01.09.2009 до 31.12.2009 та рішенням № 42 від 06.03.2024 протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком. Вважає оскаржуване рішення протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач направив суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими не погодився, із посиланням на відповідні норми права та твердження, просив в задоволенні позову відмовити. Заперечення проти позову обґрунтоване тим, що 01.02.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком, яким прийнято рішення № 42 від 07.02.2024 про відмову в призначенні пенсії. За поданими документами визначено страховий стаж позивача 19 років 2 місяці 19 днів, до стажу не зараховано: період з 02.12.1989 до 15.08.1990 згідно довідки від 15.08.1990 за № 12 виданої військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 , оскільки в документі прізвище ім`я по батькові не зазначено повністю ( ОСОБА_1 ); період з 01.01.1992 до 14.11.1995, оскільки організація в якій працювала заявниця, знаходилась на території Білорусії; періоди підприємницької діяльності з 28.10.1993 до 31.01.2002, з 01.08.2002 до 30.09.2002, з 01.02.2003 до 28.03.2003, з 01.05.2003 до 31.05.2003, 01.12.2003 до 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та документи, підтверджуючі сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України; періоди підприємницької діяльності з 01.01.2004 до 30.09.2010, з 01.01.2011 до 31.07.2011, з 01.01.2012 до 31.07.2012, з 01.11.2014 до 31.01.2015, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; періоди догляду за дітьми до досягнення ними 3- річного віку згідно зі свідоцтвами про народження дітей, оскільки в документах відсутні відомості про видачу паспортів зазначених осіб та в заяві про призначення пенсії інформація про догляд за дітьми не зазначена.

27.02.2024 позивач повторно звернулася із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №42 від 06.03.2024. Згідно наданих документів страховий стаж становить 24 роки 9 місяців 16 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 від 14.05.1983 враховано всі періоди. Період здійснення підприємницької цільності враховано на підставі поданих патентів про сплату фіксованого податку за 2002-2003 роки. Не враховано період проживання в зв`язку з відсутністю можливості працевлаштування, згідно довідки №12 від 15.08.1990, а також ім`я та по батькові не зазначено повністю.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.03.2024 № 3057-1647/К-02/8-0900/24 надано відповідь ОСОБА_1 в якій зазначається, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 02.12.1989 до 15.08.1990 згідно з даними довідки №12 від 15.08.1990 виданої військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 , оскільки ім`я та по батькові не зазначено повністю; з 01.01.1992 до 14.11.1995, згідно з записом трудової книжки НОМЕР_3 від 14.05.1983, оскільки організація знаходилася на території Білорусії, оскільки Угода між Урядом України та Урядом республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення вчинена в м. Київ 14.12.1995, припиняє дію 23.12.2023. До страхового стажу за даний період враховано догляд за дитиною до трирічного віку (з 01.01.1992 до 11.11.1995). Період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 до 30.09.2010, з 01.01.2011 до 31.07.2011, з 01.01.2012 до 31. 07.2012 та з 01.11.2014 до 31.01.2015 не враховано до страхового стажу, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків в системі персоніфікованого обліку на застраховану особу.

Відповіддю на адвокатський запит від 22.05.2024 зазначено: до страхового стажу не враховано періоди здійснення підприємницької діяльності: лютий, травень 2003 року, оскільки за ці періоди не надано патенти, а в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків. До страхового стажу позивача враховано період здійснення підприємницької діяльності, згідно наданих патентів, з 01.02.2002 до 31.01.2003, з 01.03.2003 до 30.04.2003, з 01.06.2003 до 31.12.2003. Період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2010 до 30.06.2010 враховано до страхового стажу тільки для визначення права на пенсію (відповідно до пункту 3-1 прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

На обліку в органах Пенсійного фонду України ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець перебувала з 31.01.1994 до 17.04.2012 та повторно зареєстрована з 20.01.2015 по 17.04.2018. Надати інформацію про нарахування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 внесків/збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.07.1996 до 31.12.2001 відсутня можливість, оскільки технічно втрачено доступ до бази даних АРМ РВ ПФУ м. Івано-Франківськ, а документи в паперовій формі не збереглися через відсутність обов`язку їх постійного зберігання. За періоди до 01.01.2004 фізичні особи-підприємці, згідно з Указом Президента України від 28 червня 1999 року №746/99 «Про внесення змін до Указу Президента України від 3 липня 1998 року №727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», сплачували податок, частина від якого надходила до Пенсійного фонду України. Обов`язок подання звітності до системи персоніфікованого обліку ФО-СПД не був визначений. Відповідно, відомості в реєстрі застрахованих осіб про періоди здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 до 01.01.2004 відсутні.

В реєстрі застрахованих осіб наявна інформація на ОСОБА_1 , як на особу, яка здійснює підприємницьку діяльність за період з 01.01.2010 до 31.12.2010, з 01.08.2011 до 31.12.2011, з 01.02.2015 до 30.04.2018. До страхового стажу не враховано періоди здійснення підприємницької діяльності: за період з 01.01.2004 до 31.12.2009 та з 01.01.2011 до 31.07.2011, оскільки інформація за період з 01.01.2004 до 31.12.2009 в реєстрі застрахованих осіб відсутня. Причиною відсутності відомостей за вказані періоди є неподання звітів ОСОБА_1 до системи персоніфікованого обліку, а в період з 01.01.2011 до 31,07.2011 звітність подано без нарахувань. При цьому, відомості до реєстру застрахованих осіб за період до 01.01.2011 подаються тільки за результатами перевірки, проведеної за заявою фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності. Оскільки ОСОБА_1 за даними єдиного реєстру страхувальників, як суб`єкт підприємницької діяльності, припинила діяльність 17.04.2018, тому підстав для проведення такої перевірки немає.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.02.2024 звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за № 42 від 07.02.2024 відмовлено в призначенні пенсії. Дане рішення обґрунтоване тим, що страховий стаж позивача становить 19 років 2 місяці 19 днів, до стажу не зараховано: період з 02.12.1989 до 15.08.1990 згідно довідки від 15.08.1990 за № 12 виданої військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 , оскільки в документі прізвище ім`я по батькові не зазначено повністю ( ОСОБА_1 ); період з 01.01.1992 до 14.11.1995, оскільки організація в якій працювала заявниця, знаходилась на території Білорусії; періоди підприємницької діяльності з 28.10.1993 до 31.01.2002, з 01.08.2002 до 30.09.2002, з 01.02.2003 до 28.03.2003, з 01.05.2003 до 31.05.2003, 01.12.2003 до 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та документи, підтверджуючі сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України; періоди підприємницької діяльності з 01.01.2004 до 30.09.2010, з 01.01.2011 до 31.07.2011, з 01.01.2012 до 31.07.2012, з 01.11.2014 до 31.01.2015, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; періоди догляду за дітьми до досягнення ними 3- річного віку згідно зі свідоцтвами про народження дітей, оскільки в документах відсутні відомості про видачу паспортів зазначених осіб та в заяві про призначення пенсії інформація про догляд за дітьми не зазначена.

27.02.2024 позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №42 від 06.03.2024. Дане рішення обґрунтоване тим, що згідно наданих документів страховий стаж становить 24 роки 9 місяців 16 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 від 14.05.1983 враховано всі періоди. Період здійснення підприємницької цільності враховано на підставі поданих патентів про сплату фіксованого податку за 2002-2003 роки. Не враховано період проживання в зв`язку з відсутністю можливості працевлаштування, згідно довідки №12 від 15.08.1990, а також ім`я та по батькові не зазначено повністю.

Позивач, вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії за №42 від 06.03.2024 протиправним, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закону №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2004 року.

До набрання чинності Законом №1058-ІV відповідні правовідносини регулювались нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 56 Закону №1788-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) установлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правління Пенсійного фонду України, постановою від 25.11.2005 за № 22-1, затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок № 22-1).

Згідно з пунктом 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджений Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за № 793 від 03.10.2018 внесено зміну до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, доповнивши його абзацом такого змісту: «Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.».

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV «Перехідні положення» Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Враховуючи аналіз наведених положень, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

З огляду це передбачена можливість зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності, при цьому, період провадження підприємницької діяльності за період з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців незалежно від сум сплачених ними страхових внесків. Для цього достатньо лише надання довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

Водночас вказаним вище Порядком не визначено підстав (порядок) зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності позивача за період з 21.10.1993 року по 01.01.1998, оскільки в цьому Порядку йдеться про зарахування періодів підприємницької діяльності до 1 травня 1993 (для спрощеної системи оподаткування) та до 01 липня 2000 року (для підприємців, які перебували на загальній системі оподаткування).

В той же час, чітко визначеною позицією є можливість зарахування до страхового стажу період провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003р., при цьому, на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а не на підставі довідки про сплачені страхові внески.

Визначений період по 31 грудня 2003 року обумовлений тим, що з 01.01.2004 набрав чинність Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, яким вперше визначено поняття страхового стажу як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 21.10.1993 до 30.06.2000.

Як встановив суд, відповідно до листа Головного управління ДПС в Івано-Франківській області за № 1414/АП/09-19-64-02-10 від 04.07.2024 ОСОБА_1 перебула на податковому обліку в Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області як фізична особа-підприємець з 21.10.1993 до 17.04.2012, повторно з 21.01.2015 до 17.04.2018. Згідно з листом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області за №3531/6/09-19-24-02-06 від 28.03.2024 позивач перебувала на податковому обліку у статусі фізичної особи-підприємця, відповідно до Переліку термін зберігання особових рахунків платників податків і зборів (обов`язкових платежів) становить 5 (п`ять). Станом на 27.03.2024 за даними інформаційно-комунікаційної систем ДПС у ОСОБА_1 не має податкового боргу, недоїмки зі сплати єдиного внеску, іншої заборгованості з платежів (у тому числі розстроченої, відстроченої, реструктуризованої), контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

При цьому, відповідач не заперечує здійснення позивачем підприємницької діяльності за період з 21.10.1993 до 17.04.2012 та з 21.01.2015 до 17.04.2018.

Таким чином, у суду не виникає сумнівів щодо реєстрації позивача суб`єктом підприємницької діяльності з 21.10.1993 до 17.04.2012 та з 21.01.2015 до 17.04.2018.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач, зокрема, здійснював підприємницьку діяльність в період до набрання чинності Законом №1058, а законодавством передбачалась можливість зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності до 31.12.2003, то враховуючи конституційне право особи на пенсійне забезпечення, а також приймаючи до уваги однаковий правовий статус «суб`єкта підприємницької діяльності» який існував як в період здійснення позивачем підприємницької діяльності так і в період з 01.01.1998 (період зазначений в Законі №1058), суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності 21.10.1993 до 31.12.2003.

Крім того, суд зазначає, що у спірний період діяв Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян" (втратив чинність на підставі Закону України від 04.11.2011 № 4014-VI), який надавав громадянам, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту. Фіксований податок сплачувався громадянином - платником податку до відповідного місцевого бюджету.

Відповідно до статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (чинного з 07.03.1998р. ), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту за умови, якщо: кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, не перевищує п`яти; валовий доход такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; громадянин здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках. Доходи такого громадянина, одержані від здійснення інших видів підприємницької діяльності, оподатковуються у загальному порядку.

Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем проживання громадянина патенту, в якому зазначаються: прізвище та ім`я цього громадянина; його ідентифікаційний номер; строк дії патенту; перелік осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, або членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності; місце здійснення підприємницької діяльності; назва органу, що видав патент.

Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність самостійно.

Протягом року платники фіксованого податку що квартально сплачують до бюджету по 25 процентів річної суми податку, обчисленої за доходами за попередній рік, а платники, які вперше залучаються до сплати податку, - 25 процентів суми, обчисленої їм податковими органами за оціночним доходом на поточний рік. Для сплати авансових платежів податку встановлюються такі строки протягом року: до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада. У разі значного збільшення або зменшення протягом року доходу платника податковими органами може бути проведено перерахунок сум податку за строками сплати податку, що не настали.

У разі сплати фіксованого податку платник такого податку звільняється від ведення обов`язкового обліку доходів і витрат.

Також у спірний період діяла Інструкція про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12 (наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів від 20.12.2011 № 1675). Пункт 14.2 цієї Інструкції містив аналогічні вищенаведеним положення щодо права фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту. Так само передбачено, що фіксований податок сплачується громадянином платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його реєстрації у податкових органах. Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем реєстрації у податкових органах фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності патенту.

На виконання пункту 2 розділу II Закону України від 13.02.1998 №129/98-ВР "Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" наказом Міністерства фінансів України від 10.11.1998 № 233 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України від 04.11.2013 № 917) затверджений Порядок перерахування до Пенсійного фонду України 10 відсотків від сум фіксованого податку, що надходять до відповідних місцевих бюджетів. Цей Порядок визначав механізм відрахування коштів до Пенсійного фонду України від сум фіксованого податку, що сплачується громадянами, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і які обрали спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку, фіксований податок сплачується громадянином - платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його проживання і зараховується на рахунок №2542 "Кошти районних, міських, селищних та сільських бюджетів", відкритий в установах банків на ім`я органу, що здійснює виконання відповідного бюджету. За пунктом 4 цього Порядку міськфінвідділи в містах, які не мають районного поділу, райфінвідділи в містах, які мають районний поділ, сільські та селищні ради до 13 години наступного (робочого) дня після отримання з установи банку виписки, в якій відображені надходження на їх рахунки коштів від сплати фіксованого податку, 10 відсотків від сум цих надходжень перераховують платіжними дорученнями (або в системі електронних платежів) на рахунки відповідних відділів Пенсійного фонду України.

За такого правового регулювання, чинного у період провадження позивачем підприємницької діяльності (до 2012 року), суд виходить з того, що для зарахування спірного періоду до страхового стажу достатньо встановити сплату позивачем фіксованого податку у спірний період, оскільки від сум фіксованого податку 10 відсотків повинні були перераховуватись до Пенсійного фонду, причому таке перерахування повинна була здійснювати не позивач, а зазначені вище суб`єкти.

Суд встановив, що до матеріалів даної адміністративної справи позивач долучив копії патенів, згідно яких позивач перебував на фіксованому податку в січні 2004 року, в березні грудні 2004 року, в березні травні 2005 року, в липні 2005 травні 2006 року, в вересні грудні 2006 року, в січні 2007 березні 2008 року, в травні, в червні, в серпні, в вересні, в листопаді, в грудні 2008 року, в січні липні 2009 року, в вересні грудні 2009 року . (а. с. 14 34).

За встановлених обставин, час здійснення підприємницької діяльності в період з 01.01.2004 до 31.01.2004, з 01.03.2004 до 31.01.2005, з 01.03.2005 до 31.05.2005, з 01.07.2005 до 31.05.2006, з 01.09.2006 до 31.12.2006, з 01.01.2007 до 31.03.2008, з 01.05.2008 до 30.06.2008, з 01.08.2008 до 30.09.2008, з 01.11.2008 до 31.07.2009, з 01.09.2009 до 31.12.2009 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача

Враховуючи встановлені обставини, досліджені матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення за № 42 від 06.03.2024 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання зарахувати до страхового стажу час здійснення підприємницької діяльності в період з 21.10.1993 до 30.06.2000, з 01.01.2004 до 31.01.2004, з 01.03.2004 до 31.01.2005, з 01.03.2005 до 31.05.2005, з 01.07.2005 до 31.05.2006, з 01.09.2006 до 31.12.2006, з 01.01.2007 до 31.03.2008, з 01.05.2008 до 30.06.2008, з 01.08.2008 до 30.09.2008, з 01.11.2008 до 31.07.2009, з 01.09.2009 до 31.12.2009, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 01.02.2024 та прийняти рішення про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 05.12.2023, суд зазначає, що у рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

Вирішуючи вказані вище вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає, що застосовуючи механізм захисту порушеного права та його ефективного відновлення, керуючись повноваженнями, суд вважає, що належним способом захисту є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивач про призначення пенсії за віком від 01.02.2024 та прийняти відповідне рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення частково, позивач квитанцією про сплату № 8664-8980-5867-8040 від 06.08.2024 підтвердила сплату судового збору на суму 1 211, 20 гривень за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача частину сплаченого судового збору в розмірі 1 000 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком № 42 від 06.03.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 21.10.1993 до 30.06.2000, з 01.01.2004 до 31.01.2004, з 01.03.2004 до 31.01.2005, з 01.03.2005 до 31.05.2005, з 01.07.2005 до 31.05.2006, з 01.09.2006 до 31.12.2006, з 01.01.2007 до 31.03.2008, з 01.05.2008 до 30.06.2008, з 01.08.2008 до 30.09.2008, з 01.11.2008 до 31.07.2009, з 01.09.2009 до 31.12.2009, та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 01.02.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) судовий збір в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.