Справа № 320/20579/24
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року № 320/20579/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Костіна Андрія Євгеновича про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Костіна Андрія Євгеновича, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора №575ц від 09.04.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено державного службовця 3 рангу ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора за ініціативою суб`єкта призначення (пункт 4 частини першої статті 83, пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу») 15 квітня 2024 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.04.2024 та по день набрання рішенням суду про поновлення на роботі законної сили.

Ухвалою суду від 17.05.2024 відкрито провадження в даній справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року задоволено клопотання представника Офісу Генерального прокурора про розгляд справи у загальному позовному провадженні. Суд ухвалив перейти із спрощеного позовного провадження до розгляду справи №320/20579/24 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у даній справі.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправним звільненням позивача, оскільки останній вважає як відсутніми підстави для цього, так і звертає увагу на порушення порядку проведеного звільнення.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує, що у межах спірних правовідносин він діяв у відповідності до визначених чинним законодавством повноважень, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Стверджує, що з 29.03.2024 року, у тому числі й на час видання наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади, в управлінні організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів посада заступника начальника управління була відсутня.

Такі доводи заперечені позивачем у наданій суду відповіді на відзив. Зокрема зазначено про порушення відповідачем переважного права на залишення на роботі та порушення порядку пропонування позивачу іншої рівнозначної посади державної служби, відтак протиправності виданого Генеральним прокурором наказу №575ц від 09.04.2024 року.

Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, в яких повторно зауважено, що ОСОБА_1 , ознайомившись з попередженням про наступне звільнення відмовився від запропонованих посад, при цьому зазначивши, що зі звільненням він не згоден у зв`язку з не призначенням на аналогічну посаду в управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів. Також ОСОБА_1 зазначено, що запропоновані посади не є рівнозначними до професійної підготовки і професійних компетентностей. Тобто позивач був не згоден з призначенням на посади державної служби, що не є рівнозначними посаді, яку він обіймав на час звільнення. Водночас відповідач просив суд звернути увагу, що протягом періоду часу з дня ліквідації управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів згідно наказу Генерального прокурора від 16.01.2024 № 1шц по день призначення на посади державної служби категорії «Б» у новоутворене управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приймалася до уваги інформація про ділові, професійні та особисті характеристики зазначених осіб, статистичні показники їх роботи в ІС «СЕД» за період 2023 року та 01.01.2024-16.01.2024.

В судовому засіданні 15.05.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, у той час коли представник відповідача щодо їх задоволення заперечив.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) працював в Офісі Генерального прокурора на посаді державної служби категорії «Б» з червня 2020 року (наказ Генерального прокурора від 23.06.2020 № 1586-ц про призначення на посаду заступника начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора). Стаж роботи останнього в органах прокуратури становить понад 20 років, з яких у підрозділі з питань звернень громадян - 8 років, зокрема на посадах державної служби категорії «Б» - понад 3 роки.

Наказом Генерального прокурора від 16.01.2024 № 1шц внесено зміни до структури і штатної чисельності Офісу Генерального прокурора та ліквідовано управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора (41 посада державної служби), у тому числі й посаду, яку обіймав ОСОБА_1 .

Утворено управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора (30 посад державної служби).

З огляду на зменшення кількості посад державної служби в Офісі Генерального прокурора відбулося скорочення штатної чисельності державних службовців.

ОСОБА_1 29.01.2024 подано заяву про переведення на посаду заступника начальника управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів. Проте на момент її надходження наказом Генерального прокурора від 29.01.2024 № 93-ц вже було переведено іншого державного службовця з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей, заява якого надійшла до кадрового підрозділу 25.01.2024. Стаж роботи останнього в органах прокуратури становить понад 25 років, з яких у підрозділі з питань звернень громадян - 12 років, зокрема на посадах державної служби категорії «Б» - 4 роки.

У зв`язку з цим заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, про що 31.01.2024 повідомлено останнього та надіслано відповідь за № 07/2/1-162вих24 на поштову адресу, яку зазначено в його особовій справі. Однак вказану кореспонденцію повернуто до Офісу Генерального прокурора у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Повторно відповідь на звернення ОСОБА_1 Офісом Генерального прокурора надано від 13.05.2024 № 07/2/1-39759вих24, з одночасним направленням копії попередньої відповіді.

04.03.2024 ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення із займаної посади державної служби.

Одночасно з попередженням про наступне звільнення, з метою подальшого працевлаштування, з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності, достатніх для повного і якісного виконання обов`язків за посадою, 04.03.2024 ОСОБА_1 запропоновано наявні у штатному розписі Офісу Генерального прокурора 10 вакантних посад державної служби, а саме:

- головний спеціаліст відділу організаційного забезпечення діяльності Генерального прокурора управління організаційного забезпечення діяльності керівництва Департаменту організаційно-контрольної діяльності, правового та аналітичного забезпечення;

- головний спеціаліст відділу організації взаємодії підрозділів Офісу Генерального прокурора управління організаційного забезпечення діяльності керівництва Департаменту організаційно-контрольної діяльності, правового та аналітичного забезпечення;

- головний спеціаліст відділу організації роботи та контролю виконання управління організаційно-контрольної діяльності Департаменту організаційно-контрольної діяльності, правового та аналітичного забезпечення (на час відсутності для догляду за дитиною основного працівника до 04.07.2025);

- головний спеціаліст відділу аналітичної роботи управління аналітичного забезпечення діяльності Генерального прокурора Департаменту організаційно-контрольної діяльності, правового та аналітичного забезпечення (на час відсутності для догляду за дитиною основного працівника до 20.04.2024);

- головний спеціаліст відділу управління та координації реалізації Концепції взаємодії органів прокуратури з громадами Департаменту кримінальної політики та захисту інвестицій;

- головний спеціаліст управління захисту інвестицій та запровадження спеціалізації прокурорів Департаменту кримінальної політики та захисту інвестицій (на час відсутності для догляду за дитиною основного працівника до 21.04.2024);

- головний спеціаліст управління роботи з персоналом державної служби Департаменту кадрової роботи та державної служби (на час відсутності для догляду за дитиною основного працівника до 26.09.2024);

- головний спеціаліст відділу організації роботи з документами керівництва Офісу Генерального прокурора управління виготовлення, редагування, опрацювання та зберігання документів Департаменту документального забезпечення;

- головний спеціаліст відділу реєстрації вхідних документів управління реєстрації вхідних та вихідних документів Департаменту документального забезпечення (на час відсутності для догляду за дитиною основного працівника до 15.05.2024);

- головний спеціаліст відділу організації закупівель, моніторингу та договірної роботи Департаменту державного майна, ресурсів та матеріально-технічного забезпечення.

ОСОБА_1 , ознайомившись з вказаним попередженням про наступне звільнення відмовився від запропонованих посад, при цьому зазначивши, що зі звільненням він не згоден у зв`язку з не призначенням на аналогічну посаду в управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів. Також ОСОБА_1 зазначено, що запропоновані посади не є рівнозначними до професійної підготовки і професійних компетентностей.

Тобто, ОСОБА_1 був не згоден з призначенням на посади державної служби, що не є рівнозначними посаді, яку він обіймав на час звільнення.

У зв`язку з наведеним, через відсутність згоди ОСОБА_1 на переведення на одну із запропонованих у попередженні про звільнення посад державної служби, а також за відсутності можливості запропонувати інші посади державної служби, наказом Генерального прокурора від 09.04.2024 № 575ц ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора за ініціативою суб`єкта призначення (пункт 4 частини 1 статті 83, пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу») з 15 квітня 2024 року.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ (далі - Закон № 889-VІІІ) визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Згідно частин 1 - 3 статті 5 Закону №889-VІІІ правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону № 889-VІІІ посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VІІІ встановлено, що державна служба може бути припинена за ініціативою суб`єкта призначення.

Підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VІІІ).

Згідно частини 3 статті 87 Закону № 889-VІІІ суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1-1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Норма статті 87 Закону № 889-VІІІ передбачає, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Суд зазначає, що ні положеннями Закону № 889-VІІІ, ні положеннями Кодекс узаконів про працю України (далі - КЗпП України) не передбачено повторних (неодноразових) пропозицій суб`єктом призначення вакантних місць, так само як і необхідність направлення працівнику пропозиції всіх вакантних посад, наявних у державному органі.

Відповідно до статті 2 Закону № 889-VІІІ рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Статтею 6 Закону № 889-VІІІ також визначено, що посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

Визначення підкатегорій посад державної служби та прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Разом з тим, Законом № 889-VIII не визначено поняття «нижча посада» та «вища посада».

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 затверджено перелік посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій.

Категорії посад державної служби визначено частиною 2 статті 6 Закону № 889-VІІІ: категорія «А», категорія «Б», категорія «В».

Підкатегорїї посад державної служби визначаються Кабінетом Міністрів України, оскільки згідно з частиною 4 статті 6 Закону № 889-VІІІ визначення підкатегорій посад державної служби та прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до статті 6 Закону № 889-VІІІ та Переліку посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15, посада начальника управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів відноситься до категорії «Б» підкатегорії «Б-1», а посада, яку обіймав ОСОБА_1 , - категорії «Б» підкатегорії «Б-2». Зазначені посади не належить до однієї підкатегорії посад державної служби та не є рівнозначними.

У зв`язку з цим посада начальника цього управління правомірно не була запропонована ОСОБА_1 при його попередженні про наступне звільнення.

Окрім того, відповідно до переліку вакантних посад, станом на 04.03.2024 в Офісі Генерального прокурора загалом були наявні 29 посад державної служби, з яких 9 - категорії «Б» та 20 - категорії «В».

Так, посада начальника Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера (тимчасова на період відсутності основного працівника, якого мобілізовано на особливий період) та посада начальника управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів відносяться до категорії «Б» підкатегорії «Б-1».

Зазначені посади не належать до однієї підкатегорії посад державної служби та не є рівнозначними до категорій «Б-2» та «Б-3».

Посада начальника аналітично-статистичного відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури не пропонувалася, оскільки підлягала скороченню у зв`язку з утворенням Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, як юридичної особи публічного права (Закон України від 08.12.2023 № 3509-ІХ «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо посилення самостійності Спеціалізованої антикорупційної прокуратури»). Наказом Генерального прокурора від 04.01.2024 утворено Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру як юридичну особу публічного права. У подальшому, наказом заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора від 19.03.2024 днем початку роботи Спеціалізованої антикорупційної прокуратури визначено 21.03.2024.

Враховуючи викладене, наказом Генерального прокурора від 08.05.2024 № 24шц, ліквідовано в структурі та штатній чисельності Офісу Генерального прокурора Спеціалізовану антикорупційну прокуратуру як самостійний структурний підрозділ (на правах Департаменту).

Посада начальника відділу управління майном органів прокуратури управління державного майна органів прокуратури Департаменту державного майна, ресурсів та матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 не пропонувалась, оскільки спеціальною вимогою до зазначеної посади, визначено наявність вищої освіти не нижче ступеня магістра у галузі знань «Управління та адміністрування», яка включає спеціальності «Облік і оподаткування», «Фінанси, банківська справа», «Страхування та фондовий ринок», «Менеджмент», «Маркетинг», «Підприємництво та торгівля».

На інші вакантні посади державної служби категорії «Б» подано заяви про призначення іншими кандидатами разом із згодами на проведення спеціальної перевірки, передбаченої статтею 56 Закону України «Про запобігання корупції», а саме, на посади:

- начальника відділу організації комунікації з громадськістю та особистого прийому громадян управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів, кандидатом подано заяву про призначення 27.02.2024;

- начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 потерпілих і свідків подано заяву про призначення 01.03.2024;

- начальника відділу реєстрації вихідних документів управління реєстрації вхідних та вихідних документів Департаменту документального забезпечення подано заяву про призначення 14.02.2024;

- заступника начальника відділу документального забезпечення управління правового забезпечення Департаменту організаційно-контрольної діяльності, правового та аналітичного забезпечення подано заяву про призначення 25.01.2024;

- заступника начальника відділу організаційного забезпечення діяльності Генерального прокурора управління організаційного забезпечення діяльності керівництва Департаменту організаційно-контрольної діяльності, правового та аналітичного забезпечення подано заяву про призначення 29.02.2024.

Всі запити про перевірку відомостей щодо претендентів на посади державної служби категорії «Б» в день написання заяв та отримання письмової згоди від кандидатів на призначення на посади направлено для проведення спеціальної перевірки.

Лише на посаду заступника начальника відділу організаційного забезпечення діяльності Генерального прокурора управління організаційного забезпечення діяльності керівництва Департаменту організаційно-контрольної діяльності, правового та аналітичного забезпечення кандидатом заяву про призначення на посаду подано 29.02.2024, а запит направлено наступного робочого дня - 01.03.2024.

На час попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення зазначені перевірки тривали.

Статтею 31 Закону № 889-VІІІ визначено, що рішення про призначення на посаду державної служби приймається не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки у випадку та порядку, передбачених законодавством у сфері запобігання корупції. У зв`язку з цим зазначені посади не могли бути запропоновані ОСОБА_1 .

Оцінюючи доводи позивача, що на посаду категорії «Б» в новоутвореному управлінні призначено особу, яка займала посаду категорії «В» в ліквідованому управлінні, суд зазначає, що наказом Генерального прокурора від 26.01.2024 № 19 (зі змінами, внесеними наказом Генерального прокурора від 13.02.2024 № 29) створено робочу групу з вирішення питань заповнення вакантних посад державної служби у відділі організації комунікації з громадськістю та особистого прийому громадян управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів.

Документів для заповнення вакантних посад у відділі жодним із працівників ліквідованого управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів, у тому числі ОСОБА_1 , та працівників новоутвореного управління, окрім головного спеціаліста відділу організації розгляду звернень і запитів управління ОСОБА_5 , подано не було.

За результатами засідання робочої групи ОСОБА_5 визнано такою, що відповідає вимогам до заповнення вакантної посади начальника відділу, у зв`язку з чим останньою подано заяву про призначення.

Згідно зі статтею 42 Кодексу законів про працю України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі, в тому числі працівникам, зокрема при наявності двох і більше утриманців; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Проте цією ж статтею встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як вбачається з матеріалів справи, на посаду заступника начальника управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів 29.01.2024 переведено державного службовця 3 рангу ОСОБА_2 , зі стажем роботи в органах прокуратури понад 25 років, з яких у підрозділі з питань звернень громадян - 12 років, зокрема на посадах державної служби категорії «Б» - 4 роки.

Разом з тим, як вже зазначалось, стаж роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури становить понад 20 років, з яких у підрозділі з питань звернень громадян - 8 років, зокрема на посадах державної служби категорії «Б» - понад 3 роки.

Окрім того, наказом Генерального прокурора від 29.03.2024 № 13шц у структурі та штатній чисельності управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів посаду заступника начальника управління, яку обіймала ОСОБА_2 та на яку ОСОБА_1 подано заяву, скорочено.

Таким чином, з 29.03.2024, у тому числі й на час видання наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади, в управлінні організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів посада заступника начальника управління відсутня.

Враховуючи наведене, на думку суду, у межах спірних відносин суб`єктом владних повноважень було виконано визначний для нього Законом № 889-VІІІ обов`язок щодо здійснення пропозиції позивачу, як виняток, іншої нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, адже запропонувати рівнозначну посаду державної служби не вбачалось можливим з об`єктивним причин.

Щодо доводів позивача, що управління організації комунікації з громадськістю, розгляду звернень та запитів продовжує виконувати ті самі функції, що виконувались ліквідованим управлінням організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора, суд зазначає таке.

Організаційні засади, основні завдання, функції та основні напрями діяльності структурних підрозділів управління визначалися Положенням про управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.06.2020 № 262 зі змінами (далі - Положення).

Стратегією розвитку прокуратури на 2021-2023 роки, затвердженою наказом Генерального прокурора від 16.10.2020 № 489 (далі - Стратегія), серед стратегічних пріоритетів розвитку прокуратури на 2021-2023 визначено підвищення рівнів відкритості та довіри громадськості до прокуратури, зокрема позиціонування прокуратури як органу, орієнтованого на потреби людей, юридичних осіб, суспільства шляхом застосування людиноорієнтованого підходу під час розгляду та вирішення звернень, запровадження нових підходів у роботі громадських приймалень прокуратур.

В той же час, функціонал новоутвореного управління спрямований на реалізацію зазначених вище стратегічних пріоритетів, що в практичній площині знайшли своє відображення в нових, більш сучасних підходах до організації роботи з розгляду звернень та запитів, комунікації з громадськістю, зокрема у відновленні роботи концептуально оновленої приймальні громадян Офісу Генерального прокурора, зміни підходів до опрацювання письмових, у тому числі електронних, та усних звернень, адвокатських запитів, наданні розширених роз`яснень щодо повноважень органів прокуратури та інших органів державної влади та місцевого самоврядування, прийнятті заяв та повідомлень про можливі кримінальні правопорушення тощо.

Вищевказане знайшло своє відображення у проектах організаційно-розпорядчих документів Генерального прокурора з питань організації та проведення особистого прийому громадян, розгляду звернень і запитів, зокрема положенні про новоутворене управління, приймальню громадян Офісу Генерального прокурора, порядку організації та здійснення особистого прийому, інструкції про порядок розгляду звернень та запитів в органах прокуратури, які наразі перебувають на фінальному погодженні у структурних підрозділах Офісу Генерального прокурора.

Обґрунтовуючи переважне право на працевлаштування на посаду заступника начальника новоутвореного управління ОСОБА_1 зазначає, що зазначена посада за своїми функціональними повноваженнями та обов`язками є аналогічною до посади, яка ним обіймалася.

У контексті наведеного суд зазначає, що посадові обов`язки ОСОБА_1 , як заступника начальника ліквідованого управління, визначались посадовою інструкцією державного службовця, затвердженою Генеральним прокурором 23.10.2023.

Генеральним прокурором 16.01.2024 затверджено посадову інструкцію заступника начальника новоутвореного управління, якою передбачено більш широкі повноваження, зокрема, окрім іншого, здійснення особистого прийому, забезпечення своєчасності та якості розгляду структурними підрозділами управляння запитів і звернень народних депутатів України, за дорученням начальника управління розгляду скарг на рішення, дії працівників управління, забезпечення вирішення матеріально-технічних питань, пов`язаних з виконанням функцій та основних завдань управління.

Зазначені посадові обов`язки не були передбачені посадовою інструкцією ОСОБА_1 , відповідно до якої він здійснював свої повноваження до 16.01.2024.

Крім того, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну службу» посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Процедуру розроблення, затвердження та перегляду посадових інструкцій державних службовців категорій «Б» та «В» визначено Порядком розроблення посадових інструкцій державних службовців категорій «Б» та «В», затвердженим наказом Національного агентства України з питань державної служби 11.09.2019 № 172-19 (далі - Порядок).

Так, посадова інструкція розробляється для кожної посади державної служби категорій «Б» та «В» у штатному розписі державного органу з урахуванням завдань і функцій державного органу та/або структурного підрозділу у складі його апарату (секретаріату) (п. 3 розділу І Порядку).

Основними посадовими обов`язками визначаються такі, що відповідають завданням і функціям структурного підрозділу та державного органу, меті посади та включають типові види діяльності, що мають виконуватися на посаді та вирізняють її серед інших посад у структурному підрозділі або державному органі в цілому, якщо інше не передбачено законодавством (п.п. 3 п. 4 розділу III Порядку).

Критерії відповідності основних посадових обов`язків визначено п. 5 розділу III Порядку, серед яких відповідність завданням і функціям, покладеним на державний орган, структурний підрозділ; постійний, систематичний чи періодичний характер виконання; відсутність зайвої деталізації. При цьому, основні посадові обов`язки мають визначати пріоритетні напрями роботи державного службовця, на яких зосереджується його службова діяльність (п. 6 розділу III Порядку).

Таким чином, сутність посадових обов`язків за посадовими інструкціями державних службовців категорії «Б» новоутвореного управління є відмінною від тих, що передбачалися посадовими інструкціями державних службовців категорії «Б» ліквідованого управління, зважаючи на концептуальну зміну завдань та функцій новоутвореного управління.

Отже, зважаючи на встановлені судом обставини справи та відповідні їм положення чинного законодавства, суд вважає, що оскаржуваний наказ Генерального прокурора про звільнення ОСОБА_1 з посади виданий у межах повноважень та у спосіб, визначений законами України.

Відповідно, відповідачами, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) було доведено правомірність прийнятого оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення основної вимоги про скасування оскаржуваного наказу, так і решти похідних від неї вимог.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15; ), Генерального прокурора Костіна Андрія Євгеновича (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.