Справа № 120/4323/25
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 жовтня 2025 р. Справа № 120/4323/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: військової частини НОМЕР_1 про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що він під час проходження військової служби брав безпосередню участь у бойових діях та заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Під час проходження служби отримав два важких поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини. Прохидив стаціонарне лікування, реабілітацію та перебував у відпустках для лікування після важкого поранення.

Позивач вважає, що за цей період він має право на виплату додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 у розмірі 100 000 грн на місяць. Зазначає, що на його неодноразові звернення до безпосередніх командирів з Рапортами, вони залишились без виконання. Факт невиплати додаткової винагороди підтверджується Випискою по картковому рахунку в відділені АТ «Ощадбанк» на його ім`я.

Отже, позивач оскаржує протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 у розмірі 100 000 грн на місяць за безпосередню участь у бойових діях та за період знаходження на лікуванні з 01.06.2024 по 09.09.2024 та з 08.11.2024 по лютий 2025 року включно. З метою зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку додаткову винагороду, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 07.04.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті спору відповідач вказав, що відповідно до виписки по надходженням по рахунку Позивача грошових коштів від 27.03.2025 року за період з 01.05.2024 року по 27.03.2025 року, що знаходиться в матеріалах справи, а також банківської відомості зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) від 22.04.2025 року, Позивачу виплачено додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях та періоди знаходження на лікуванні, а також у відпустках після тяжкого поранення у розмірах: 20.06.2024 у розмірі 48387,00 грн.; 19.07.20224 - 22983,33 грн.; 27.09.2024 - 146161,29 грн.; 22.10.2024 - 70000,00 грн.; 26.11.2024 - 100000,00 грн.; 21.12.2024 - 26256,87 грн.; 26.12.2024 - 70000,00 грн.; 21.02.2025 - 168403,22 грн.; 21.03.2025 - 63548,39 грн.; 22.04.2025 - 222419,35 грн.

Отже відповідач вважає, що командування військової частини НОМЕР_1 діяло відповідно до вимог чинного законодавства України.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. відповідач заперечує з огляду на неспівмірність заявленого розміру.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій спростовує доводи відповідача та наводить мотиви їх відхилення. Зокрема, представник заперечує, наведений платіж від 26.12.2024 року на суму 70 000 грн., оскільки відповідно до Постанови КМУ № 168 ці кошти є іншим видом винагороди, яка виплачується окремо від додаткової винагороди, за кожний повний місяць (30 днів) які військовослужбовець провів на лінії бойового зіткнення. Тобто цей платіж не замінює обов`язок Відповідача виплатити Позивачу додаткову винагороду у сумі 100 000 грн. за вказаний місяць.

Що стосується наведеного Відповідачем платежу від 22.04.2025 року на суму 222 419,35 грн., то цей платіж проведено після звернення позивача до суду. Тому, це сума додаткової винагороди за березень 2025 року в розмірі 100 000 гривень, а інша частина 122 419,35 грн. (222419,35 - 100000 = 122419,35) підлягає зарахуванню на зменшення заборгованості. Тож, обрахована у позовній заяві сума заборгованості 305 559,70грн. підлягає зменшенню на суму 122 419,35 грн, та станом на 05.05.2025 становить 183 140,35 грн.

До відповіді представник на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу долучив Акт виконаних робіт від 05.05.2025 до Договору від 18.07.2024 №01-07/2024, Квитанцію про оплату за правову допомогу.

Додатковими поясненнями представник позивача вказує, що оскільки ОСОБА_1 продовжував лікування, він зберігає право на виплату додаткової винагороди до 26.06.2025. Відповідач платежем від 20.06.2025 виплатив позивачу за травень 2025 кошти у сумі 47 661,29грн, замість 100 000грн. Тому, заборгованість збільшилась на суму 52 448,71 грн. = (100 000 грн. - 47 661,29грн). За 26 днів червня 26.06.2025 відповідач взагалі не виплатив позивачу додаткову винагороду. Сума за червень 2025 (26 днів) становить 86 666,66грн, яка обрахована: 100 000грн (розмір додаткової винагороди) /30 (кількість календарних днів за червень 2025) х 26 (кількість днів лікування у червні 2025).

Отже, заборгованість військової частини перед позивачем за травень-червень становить 139 115,37 грн = 86 666,66грн (26 днів червня)+ 52 448,71 грн. (недоплачена сума за травень).

Представник позивача зазначає, що відповідач 21.05.2025 здійснив платіж на користь позивача у сумі 206 532,26грн, яким виплатив додаткову винагороду за квітень 2025 у сумі 100 000грн, а решта 106 532,26грн враховується у попередній платіж. Таким чином, заборгованість за попередній період становить 76 608,09 грн. = (183 140,35 грн. - 106 532,26грн).

Підсумовуючи, представник заявляє, що станом на 18.08.2025 кінцева заборгованість відповідача перед позивачем становить 215 723, 46грн = (139 115,37 грн + 76 608,09 грн.).

Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 , у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану 24 лютого 2022 року, призваний 02.06.2022 на військову службу під час загальної мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Старший сержант ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді старшого стрільця 1 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 11 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

За обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділів військової частини НОМЕР_1 , поблизу АДРЕСА_1 , позивач 08.06.2024 отримав важке поранення, що підтверджується первинною медичною карткою невідкладної допомоги, Довідкою про обставини травми №642/5780 від 21.07.2024 (а.с. 13, 23).

Починаючи з 08.06.2024, після поранення, позивач перебував на стаціонарному лікуванні. Зокрема, з 08.06.2024р. по 10.06.2024р. в Запорізькій лікарні №3 (а.с. 14); з 10.06.2024р. по 13.06.2024р. в Запорізькій лікарні №9 (а.с. 15); з 13.06.2024р. по 15.06.2024р. в Відділені травматології №1 КНП «МКЛ №6» ДМР (а.с. 16); з 16.06.2024р. по 21.06.2024р. в Хмельницькій центральній районній лікарні, травматологічне відділення (а.с. 17).

Згідно із довідкою ВЛК Хмельницької ЦРЛ №90 від 21.06.2024, відповідно до наказу МОЗ України від 04.07.2007, травма відноситься до важких, та пов`язана ТАК, з проходженням військової служби. На підставі Розкладу хвороб, потребує відпустки для лікування після травми 30 календарних днів (а.с. 18).

Згідно з Виписним епікризом №3093 перебував на стаціонарному лікуванні з 16.07.2024 по 26.07.2024 (а.с. 19-21).

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії № 1342 від 25.07.2024 отримане позивачем поранення пов`язане із захистом Батьківщини, згідно з Класифікатором розподілу травм та ступеня тяжкості відноситься до тяжких, потребує відпустки для лікування після поранення на 45 (сорок п`ять) календарних днів (а.с. 22).

Отже, період лікування, реабілітації та відпустки для лікування після важкого поранення позивача тривав з 08.06.2024 по 09.09.2024, що не заперечується відповідачем.

Позивач вважає, що за 3 (три) місяці та 9 днів йому має бути виплачена додаткова винагорода згідно із постановою №168, а саме за весь місяць червень 2024, оскільки до моменту отримання поранення 08.06.2024 приймав безпосередню участь у бойових діях, та за період стаціонарного лікування та відпустки липень 2024 року, серпень 2024 року, та 9 днів вересня 2024 року.

Для виплати додаткової винагороди позивач 29.07.2024 засобами електронного зв`язку, а після закінчення лікування та прибуття до військової частини, 09.09.2024 подав особисто на ім`я заступника командира 11 роти Рапорт про виплату додаткової винагороди у розмірі по 100 000 грн./місяць. В першому випадку подавав на виплату за червень та липень 2024 року (разом 200 000 грн.), в другому - за червень, липень та серпень 2024 року (разом 300 000 грн.). До Рапортів додавались Довідка про обставини поранення та Довідки з лікарняних закладів про весь період лікування після поранення.

Проте, подані Рапорти залишилися без виплати додаткової винагороди.

Надалі позивач, після прибуття до військової частини брав безпосередню участь в бойових діях на першій лінії оборони.

Позивач, при виконанні бойових завдань у складі підрозділів військової частини НОМЕР_1 , поблизу АДРЕСА_2 , 08.11.2024 одержав важке поранення, що підтверджується первинною медичною карткою невідкладної допомоги, Довідкою про обставини травми №642/6718 від 21.11.2024 (а.с. 25, 35).

Після отриманого поранення, починаючи з 08.11.2024, позивач перебував на стаціонарному лікуванні. Зокрема, з 09.11.2024р. по 10.11.2024р. в лікарні в/ч м. Запоріжжя (а.с. 26), з 11.11.2024 по 06.12.2024 - в/ч у АДРЕСА_3 (а.с. 27), з 07.12.2024р. перебував у відпустці для продовження лікування після поранення терміном на 45 діб, з 20.01.2025р. по 11.02.2025р. перебував на стаціонарному лікуванні, після чого направлений для продовження лікування в Козятинську ЦРЛ (а.с. 28-34).

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії № 2192 від 05.12.2024 отримане позивачем поранення пов`язане із захистом Батьківщини, згідно з Класифікатором розподілу травм та ступеня тяжкості відноситься до тяжких, потребує відпустки для лікування після поранення на 45 (сорок п`ять) календарних днів.

17.01.2025 відпустку для лікування продовжено на 21 (двадцять один) день.

З 11.02.2025р. по 18.03.2025р. позивач перебував на лікування в Козятинській центральній районній лікарні.

Відповідно до Довідки ВЛК № 61/28 від 18.03.2025 травма та поранення відносяться до тяжких, надано відпустку для продовження лікування на 30 (тридцять) календарних днів, до 18.04.2025 року.

Надалі, період лікування позивача неодноразово продовжувався та закінчився 26.06.2025 з проходженням ВЛК. Відповідно до Довідки ВЛК від 26.06.2025 позивач визнаний непридатним до служби в Десантно-штурмових військах.

З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що він до моменту закінчення лікування зберігав своє право на виплату додаткової винагороди, яку відповідач йому безпідставно не виплачував.

Заявою від 18.08.2025 представник позивача вказує, що заборгованість військової частини по виплаті на його користь додаткової винагороди за спірний період становить 215 723,46грн.

Позивач на ім`я командира Військової частини № НОМЕР_1 подавав неодноразово Рапорт про нарахування та виплату йому додаткової винагороди із відповідними доказами, проте кошти він не отримав, тому вважає, що бездіяльність відповідача порушує його право.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється Законом України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території противника військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.

Пунктом 1-2 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення. При цьому, виплаті підлягають і час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення.

За обставин справи, позивач за безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини при виконанні бойових завдань у складі підрозділів військової частини НОМЕР_1 , отримав два важких поранення. Зокрема, 08.06.2024 поблизу н.п. Новомихайлівка, Донецької області та 08.11.2024 поблизу н.п. Іллінка, Донецької області (а.с. 23, 35).

Період лікування, реабілітації та відпустки для лікування після важкого поранення позивача тривав з 08.06.2024 по 09.09.2024, а також з 08.11.2024 по 26.06.2025.

Довідкою про обставини травми №642/5780 від 21.07.2024 та Довідкою про обставини травми №642/6718 від 21.11.2024, вибухові травми позивачем отримані у бойових діях під час захисту Батьківщини, отже позивач має право для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустки для лікування.

Оцінюючи доводи сторін в частині виплати коштів, суд установив, що відповідно до виписки по рахункам із ПриватБанку позивачу виплачені кошти за цільовим призначенням Додаткова винагорода (бойові) 22 983,33 грн (19.07.2024) + 146 161,29 (27.09.2024) + 168 403,22 (21.02.2025) + 63 548,39 грн (21.03.2025) + 222 419,35 грн (22.04.2025) + 206 532,26 грн (21.05.2025) + 47 661,29 грн (20.06.2025).

Виплати за 20.06.2024 у розмірі 48387,10грн, за 22.10.2024 - 70 000грн, за 26.11.2024 у розмірі 100 000грн, як стверджує представник позивача, не відпосяться до виплат за час перебування на лікуванні та відпустці, оскільки вони виплачені за період перебування позивача на бойових позиціях травень 2024, вересень 2024, жовтень 2024 відповідно, що не спростовано відповідачем.

Виплата коштів 26.12.2024 у розмірі 70 000грн за цільовим призначенням заробітна плата - 70-ка не відносить до спірних виплат, оскільки виплачується додатково як одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових завдань, що передбачено п. 1-1 постанови №168.

Виплата коштів 21.12.2024 у розмірі 26 666,67 грн за цільовим призначенням Додаткова винагорода (бойові) за доводами представника позивача, що не заперечується відповідачем, здійснена за 8 днів листопада 2024, за які позивач до поранення перебував на бойових позиціях.

В контексті цього суд зазначає, що ця виплата має бути за 7 днів листопада 2024, оскільки 08.11.2024 позивач отримав поранення, тому обрахунок для виплати додаткової винагороди у разі поранення здійснюється з останньої дати.

Отже, загальна сума спірних виплат за період з 01.06.2024 по 09.09.2024 та з 08.11.2024 по 26.06.2025 відповідно до банківської виписки становить 877 709,13грн.

Натомість, сума додаткової винагороди позивачу за період червень, липень, серпень 2024 має становити 300 000грн., за 9 днів вересня 2024 - 29999,97грн (100 000грн/30х9).

За період грудень 2024, січень-травень 2025 виплата має бути по 100 000грн за місяць (600 000грн), 23 кал. дні листопада 2024 - 76666,59 грн(100000/30х23), та 26 днів червня 2025 - 86 666,58 грн.(100 000грн/30х26).

Тож, за цей період орієнтовний розрахунок додаткової винагороди позивачу має становити 1 093 333,14грн., тому різниця між виплаченою сумою та належною до виплати становить 215 624,09грн.

Представник позивача заявив про недоплачені кошти в розмірі 215 723,46 грн., тобто в обрахунку міститься похибка.

Отже, суд установив, що позивачу не виплачена сума додаткової винагороди в повному обсязі. Тому доводи позивача про протиправну бездіяльність військової частини у спірних правовідносинах підтверджується матеріалами справи. Натомість, відповідач не довів виплату позивачу додаткової винагороди в належному розмірі.

Суд зазначає, що обов`язок відповідача виплатити позивачу додаткову винагороду визначається в наступному місяці за місяцем в якому виникло право на отримання цієї винагороди. Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командира військової частини. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів, що обумовлено Розділом XXXIV Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану Порядку №260, затвердженого наказом Міноборони України від 07.06.2018.

Наявність Рапортів позивача із відповідними доказами про виплату додаткової винагороди у зв`язку з важким пораненням підтверджується матеріалами справи.

З огляду на це, суд зазначає, що право позивача підлягає задоволенню шляхом зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити позивачу в повному обсязі додаткової винагороди із розрахунку 100 000грн на місяць за безпосередню участь у бойових діях, знаходженні на лікуванні, відпустці в зв`язку з пораненням.

При цьому, з метою повного захисту прав позивача, суд виходить за межі позовних вимог, заявлених у позові, та вважає, що періодом за який має бути виплачена додаткова винагорода з 01.06.2024 по 09.09.2024, з 08.11.2024 по 26.06.2025, оскільки позивач продовжував лікування, тому останній зберігає право на виплату додаткової винагороди до 26.06.2025.

В частині вимог стосовно визначеної суми, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки її точний розмір має визначати відповідач на виконання рішення суду за первинними документами, наявними у його розпорядженні, та обліком часу перебування позивача на бойових позиціях з 01.06.2024 по 07.06.2024 та з 01.11.2024 по 07.11.2024.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Витрати по сплаті судового збору на користь позивача не присуджуються, оскільки він звільнений в силу Закону України "Про судовий збір".

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", у справі "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії" (заява N 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, між адвокатом Шлінчук А.І. (далі - Адвокат) та Позивачем укладений Договір про надання правової допомоги від 18.07.2024 (далі - Договір).

Відповідно до Договору, Адвокат зобов`язується надати правову допомогу, а Клієнт прийняти та оплатити її (а.с. 47).

Відповідно до п. 5.1 Договору, вартість послуг Адвоката за цим Договором становить 8000грн. Відповідно до Акта виконаних робіт від 05.05.2025 у справі №120/4323/25 вартість наданої правничої допомоги складає 9000 грн. Згідно із квитанцією до прибуткового касового ордеру кошти сплачені у сумі 8 000грн.

Понесені витрати позивачем на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн підтверджується матеріалами справи.

Суд, оцінивши надані докази, доходить висновку, що заявлена сума до відшкодування є завищеною з огляду на те, що ця справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, матеріали справи не містять великого обсягу, тому заявлена до відшкодування сума є не співмірною із складністю справи.

Відтак, враховуючи критерій обґрунтованості понесених позивачем витрат, заперечення відповідача щодо визначеної суми, беручи до уваги, що позовні вимоги задоволенні частково, суд вважає що розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 4000,00 грн, що відповідає критерію розумності та співмірності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, cуд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць, за безпосередню участь у бойових діях та дням перебування на стаціонарному лікуванні та відпустці, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.06.2024 по 09.09.2024, з 08.11.2024 по 26.06.2025.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць, за безпосередню участь у бойових діях, дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.06.2024 по 09.09.2024, з 08.11.2024 по 26.06.2025.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000грн (чотири тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ).

Повне судове рішення складено: 02.10.2025.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна