Справа № 813/6076/15
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 813/6076/15

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк О.В.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

01 жовтня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства Українська залізниця до Реєстраційної служби Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області, Міністерства юстиції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Теребовлянської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Реєстраційної служби Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області, Міністерства юстиції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Теребовлянської міської ради, в якому просило:

- визнати протиправними дії Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 12911735 від 08.05.2014 10:23:18 вчинені ОСОБА_1 про здійснення державної реєстрації права комунальної власності в Державному реєстрі прав за Теребовлянською міською радою на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0312 площею 9,9962 га по вул. Застіноцька, 84 у м. Теребовля Тернопільської області;

- визнати протиправними дії державного реєстратора Реєстраційної служби Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області вчинені Васендою Володимиром Романовичем щодо внесення запису про державну реєстрацію права комунальної власності за Теребовлянською міською радою на земельну ділянку площею 9,9962 га по вул. Застіноцька, 84 у м. Теребовля Тернопільської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0312, номер запису про право власності 5608180, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 12911735 від 08.05.2014 10:23:18, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50, на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0312 площею 9,9962 га по вул.Застіноцька, 84 у м. Теребовля Тернопільської області в Державному реєстрі прав за Теребовлянською міською радою, прийняте Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 ;

- здійснити розподіл судових витрат.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 31.03.2025 провадження в справі №813/6076/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Реєстраційної служби Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області, Міністерства юстиції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Теребовлянської міської ради, про визнання протиправними дій та скасування рішення - закрити.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі та порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що даний спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні правовідносини пов`язані із захистом права власності (користування) позивача, а тому цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства, оскільки стосується майнового права позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі з таких підстав.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Як вже зазначалось вище пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як убачається з установлених у справі обставин, виникнення спірних правовідносин в даній справі, по своїй суті зумовлено незгодою позивача з діями:

- Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), вчинені ОСОБА_1 , про здійснення державної реєстрації права комунальної власності в Державному реєстрі прав за Теребовлянською міською радою на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0312 площею 9,9962 га по АДРЕСА_1 ;

- Державного реєстратора Реєстраційної служби Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області вчинені Васендою В.Р., щодо внесення запису про державну реєстрацію права комунальної власності за Теребовлянською міською радою на земельну ділянку площею 9,9962 га по вул.Застіноцька, 84 у м.Теребовля Тернопільської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0312.

При цьому, позивач як наслідок просить суд - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0312 площею 9,9962 га по вул.Застіноцька, 84 у м. Теребовля Тернопільської області в Державному реєстрі прав за Теребовлянською міською радою.

Наведене свідчить на користь висновків суду першої інстанції, що позовні вимоги у справі заявлено з метою поновлення/реалізації порушеного цивільного (майнового) права позивача. Більше того, аргументи сторін у справі стосуються виключно обставин володіння майном і земельною ділянкою під цим майном, яка перебувала в постійному користуванні (в т.ч. в оренді) в дитячого оздоровчого табору "Орлятко" Тернопільського відділення Лівівської залізниці, що посвідчується Державним актом на право постійного користування І-ТР №001672. В подальшому, на думку позивача проведено протиправну реєстрацію права комунальної власності в Державному реєстрі прав за Теребовлянською міською радою на земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0312 площею 9,9962 га по АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що позовні вимоги в цій справі стосуються питання щодо правомірності набуття права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, суд незважаючи на участь у спорі суб`єкта, який наділений владними повноваженнями, дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто, предметом спору у цій справі є рішення, яке стосується права власності на нерухоме майно, оскільки заявлені позовні вимоги призводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно (земельну ділянку).

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із встановлення права власності.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного (господарського) судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 813/1362/16, 28 листопада 2018 року у справі № 825/642/18, 29 січня 2019 року у справі № 803/1589/17, 18 лютого 2021 року №826/16633/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, що відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України, суд застосовує до спірних правовідносин.

При цьому, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції".

Отже, даний спір не може бути вирішено у межах розгляду адміністративної справи, оскільки потребує оцінки правомірності не лише оскаржуваного рішення на предмет дотримання процедури його прийняття, але й правомірності набуття (існування) права власності на об`єкт нерухомого майна та відповідних реєстраційних дій на предмет їх відповідності нормам матеріального права.

За таких обставин, розгляд адміністративної справи окремо щодо спірного рішення, яким вчинено реєстраційні дії, може призвести до ситуації, коли реєстраційні записи у Єдиному державному реєстрі не будуть співпадати з юридичними фактами, на підставі яких вони вчинені, а отже й не будуть відображати реальний правовий стан. Це може поставити під сумнів офіційність та достовірність відомостей реєстру, а отже підірвати довіру до нього та держави, яка забезпечує ведення реєстру.

Зважаючи на суттєвість цього ризику, суд вважає, що спірні правовідносини є неподільними і правова оцінка дій/бездіяльності державного реєстратора на предмет дотримання процедури не може превалювати над оцінкою права власності.

За аналогічних обставин Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі №826/9341/17 дійшла висновку, що спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Отже, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Відповідно до частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, спори про визнання незаконними та скасування рішень реєстратора (в даному випадку державного реєстратора) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, розглядаються за правилами господарського судочинства, якщо такі спори стосуються захисту цивільного права (або ж цивільного в залежності від суб`єктного складу сторін).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Покладені в обґрунтування апеляційної скарги аргументи щодо порушення з боку суду першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Українська залізниця залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.