Справа № 520/14190/24
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 вересня 2025 року № 520/14190/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мороко А.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" (Салтівське шосе, 67-А, м. Харків, 61038, ) до Львівської митниці Державної митної служби України (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79007, ) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТІ" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Державної служби України про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/000224/2 від 30.04.20

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2024/000195 від 30.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови, прийняті Львівською митницею, є протиправними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки відповідач під час їх прийняття не довів наявність застережень, передбачених частинами 1, 2 статті 58 Митного кодексу України, щодо неможливості визначення митної вартості за основним методом, а також не виконав обов`язку доведення того, що митна вартість, визначена ним за резервним методом, ґрунтується на раніше визначених митним органом митних вартостях, як це передбачено частиною 2 статті 64 МК України.

Ухвалою суду від 27.05.2024 відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін в судове засідання та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копію ухвали про відкриття провадження надіслано представникам сторін до їх Електронних кабінетів в системі "Електронний суд" та ними отримано, що підтверджено довідками про доставку електронних листів.

Представником відповідача надіслано відзив на позов разом з доданими до нього документами, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що подані до митного оформлення документи відповідно до частини 2 статті 53 МК України, містили розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за ці товари; при прийнятті митницею оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару за основу взято наявні митні оформлення за подібним товаром по такому підприємству.

У відповіді на відзив позивач наголошує, що відповідачем ні в оскаржуваному рішення про коригування, ні у відзиві на позовну заяву не зазначено, які з наданих до митного оформлення документів містять розбіжності, що завадили відповідачу здійснити перевірку митної вартості товарів. Зазначає, що в оскаржуваному рішенні відсутнє належне порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, що свідчить про необґрунтованість та невмотивованість таких рішень. Доводить, що відповідачем у спірних рішеннях безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару.

Відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно приписів ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.

Позивач зареєстрований як суб`єкт господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.12.1997 (індивідуальний номер 25185087). Основний вид діяльності за КВЕД: 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

З матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем та компанією Dalian Shangdu Wjh Co., Ltd. укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу № ARDAL-2019 від 12.12.2019 (далі - Контракт).

Відповідно до п. 1.1. Контракту постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність імпортеру азбестотехнічні та безазбестні вироби (надалі-товар), а імпортер зобов`язується прийняти та оплатити товар у відповідності до умов цього контракту.

Відповідно до п. 1.2. Контракту найменування, номенклатура, кількість, одиниця виміру товару відображається імпортером для кожної партії товару у замовленні. Замовлення і ціна товару узгоджуються сторонами в інвойсах та/або у проформах-інвойсах.

Відповідно до п. 4.1. Контракту поставка товару здійснюється морським транспортом на умовах FOB-Ксінганг, Тяньжин, Китай чи FOB-інший порт, Китай з додаванням транспортних витрат за узгодженням сторін (ІНКОТЕРМС 2010). Моментом (датою) поставки за контрактом є дата навантаження продавцем товару, який пройшов митне очищення для експорту, на судно, яке вказано покупцем, з цього моменту до покупця переходять усі ризики втрати чи пошкодження товару, а також зобов`язання понести усі витрати, пов`язані з товаром.

Відповідно до п. 4.2. Контракту постачальник зобов`язується здійснити поставку товару не пізніше 90 днів від дати проформи-інвойсу. Датою поставки вважається дата завантаження товару на борт судна, вказаного покупцем (пункт контракту у редакції додаткової угоди № 9 від 01.12.2023).

Відповідно до п. 4.4. Контракту після відвантаження товарів, а також після здійснення оплати покупцем балансової суми за товар продавець за власний рахунок зобов`язаний направити покупцю протягом 10 днів за допомогою кур`єрської служби доставки наступні документи: 4.4.1. комерційний інвойс 3 оригінали; 4.4.2. коносамент 3 оригінали; 4.4.3. пакувальний лист 3 оригінали; 4.4.4. сертифікат походження 1 оригінал; 4.4.5. митну декларацію 1 копію; 4.4.6. проформу інвойс 1 оригінал; 4.4.7. сертифікат якості виробника товару (за вимогою покупця) - оригінал.

Відповідно до п. 5.1. Контракту ціна товару, що постачається, вказується у інвойсах та/або проформах-інвойсах на кожну партію та включає в собі вартість пакування та маркування товару.

Відповідно до п. 5.2. Контракту ціни, виставлені у проформі-інвойсі, залишаються незмінними після здійснення передплати.

Відповідно до п. 5.3. Контракту загальна сума контракту приблизно складає 500 000,00 (п`ятсот тисяч) доларів США (пункт контракту у редакції додаткової угоди № 9 від 01.12.2023).

Відповідно до п. 6.2. Контракту платежі повинні здійснюватися покупцем в доларах США на рахунок, вказаний продавцем у контракті або на рахунки, вказані продавцем додатково.

Відповідно до п. 6.3. Контракту покупець здійснює 100% оплату перед навантаженням за комерційним рахунком після отримання пакувального листа, отриманого шляхом факсимільного зв`язку чи електронного зв`язку (пункт контракту у редакції додаткової угоди № 6 від 29.07.2022). Термін готовності продукції: до 09.07.2024.

25.12.2023 продавець виставив покупцю рахунок-проформу № PI01U092310 до Контракту на загальну суму 12 383,50 дол. США. Загальна вага товару: 17 630,00 кг та 60 рулонів. Умови оплати: 100% оплата перед відвантаженням згідно з комерційним інвойсом після надання пакувального листа. Умови поставки: FOB-Ксинганг, Китай.

15.01.2024 сторони підписали специфікацію № 15 до Контракту на загальну суму 12 383,50 дол. США. Загальна вага товару: 17 630,00 кг та 60 рулонів.

Цього ж дня продавець виставив рахунок-фактуру (комерційний інвойс) № 0226223 від на загальну суму 12383,50 дол. США. Загальна васага товару: 17630,00 кг та 60 рулонів. Умови оплати: 100% оплата перед відвантаженням згідно з комерційним інвойсом після надання пакувального листа. Умови поставки: FOB-Ксинганг, Китай.

15.01.2024 продавець підготував товар до відправки і надав позивачу пакувальний лист № 0226223 від 15.01.2024.

Відповідно до умов Контракту позивач 19.01.2024 здійснив оплату за товар у розмірі 12383,50 дол. США, що підтверджується банківським платіжним документом № 0119. Призначення платежу оплата за контрактом ARDAL-2019 від 12.12.2019, комерційний інвойсом № 0226223 від 15.01.2024, за гумові листи.

Згідно коносаменту № UTRUST24011420 продавець завантажив товар на борт судна 28.01.2024.

Для доставки товару з порту м. Ксінганг, Китай до порту м. Гданськ, Польща позивач (як замовник) 20.01.2017 уклав з ТОВ "Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді" (як виконавцем) Договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів № 220017-7 (далі також договір № 220017-7).

Відповідно до п. 1.1. договору № 220017-7 виконавець зобов`язується за відповідну плату та за рахунок замовника надати транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів морським, автомобільним, залізничним, авіаційним транспортом, а також перевезення у великотоннажних контейнерах і додаткові послуги, необхідні для організації таких перевезень вантажу.

Відповідно до п. 2.1.2. договору № 220017-7 виконавець укладає від свого імені договори з портами, перевізниками, складами, судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги, в т.ч. перепакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження та розвантаження контейнерів, відбір проб та зразків, зважування, фумігацію, дезактивацію, визначення кількості та якості, сертифікацію та страхування вантажів і контейнерів.

Відповідно до п. 3.1. договору № 220017-7 вартість послуг зазначається у рахунках виконавця.

Відповідно до п. 3.2. договору № 220017-7 ціна договору складає сукупність платежів зі сплати належної плати виконавцю та витрат, понесених виконавцем в інтересах замовника в цілях виконання цього договору.

Відповідно до п. 3.3. договору № 220017-7 оплата робіт та послуг здійснюється замовником протягом 14 календарних днів з часу пред`явлення рахунку. Рахунки, що пред`являються виконавцем за цим договором, можуть направлятися засобами електронної пошти, факсимільним зв`язком, за допомогою поштових служб або вручаються особисто представнику клієнта.

Відповідно до п. 3.5. договору № 220017-7 виконавець оплачує перевезення та інші послуги третіх осіб з коштів за рахунок і за дорученням замовника (вантажоодержувачів, вантажовідправників та інших осіб).

Для зберігання товарів у Польщі ТОВ "Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді" (як замовник) уклало з Seacall Sp.z o.o (як виконавцем) договір № 010622-14 від 01.06.2022 (далі також договір № 010622-14).

Відповідно до п. 1.1. договору № 010622-14 цей договір регулює взаємовідносини сторін при виконанні виконавцем заявок замовника на організацію перевантаження вантажу з морського контейнера, який прибуває в порт Гданськ або Гдиня у вантажному автомобілі, а також при виконані комплексу послуг, пов`язаних з обробкою вантажу у порті Гданськ або Гдиня, а також організацію автоперевезення вантажу або контейнеру.

Відповідно до п. 1.3. договору № 010622-14 у рамках своєї господарської діяльності виконавець діє від свого імені в інтересах замовника.

Для перевантаження товару з контейнеру в автомобіль Seacall Sp.z o.o. уклало угоду зі складом у Польщі Langowski Logistics Magazyn вул. Kontenerowa 21, Gdansk, що підтверджується листом від Seacall Sp.z o.o від 01.02.2024. Цей склад зазначено у автотранспортній накладній № 7470 від 25.04.2024 у графі 22 "Підпис та штамп відправника".

Для доставляння товару з м. Гданськ, Польща до м. Київ, України ТОВ "Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді" (як клієнт) уклало договір із ТОВ "Фахда-Компані" (як експедитором) № 0707L/1 на комплексне логістичне обслуговування 07.07.2022 (далі також договір № 0707L/1).

Відповідно до п. 1.1. договору № 0707L/1 експедитор зобов`язується за дорученням клієнта та за його рахунок організувати та надати комплекс логістичних послуг, а саме послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажу автомобільним, морським, залізничним транспортом та інші логістичні послуги (митно брокерські, зберігання, страхування тощо згідно із наданими заявками) відповідно до умов цього договору. А клієнт зобов`язується надати експедитору вантажі, які потребують надання логістичних послуг згідно із наданими заявками.

Відповідно до п. 2.41. договору № 0707L/1 експедитор зобов`язується виконувати умови договору у відповідності з отриманою від клієнта інформацією, пов`язаною з організацією перевезення вантажу, та надавати інші логістичні послуги за умовами, узгодженими сторонами у додаткових угодах та заявці.

Відповідно до пп. 2.4.2. п. 2.4. договору № 0707L/1 експедитор уповноважений укладати від свого імені договори перевезення вантажу та інші договори, пов`язані з організацією перевезення та додаткових логістичних послуг, що погоджені сторонами у заявці.

Відповідно до п. 3.2. договору № 0707L/1 клієнт оплачує послуги та роботи експедитора, надані за цим договором.

Відповідно до п. 3.4. договору № 0707L/1 платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитора не включаються попередньо письмово погоджені клієнтом витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.

ТОВ "Фахда-Компані" (як експедитор) залучило до перевезення ТОВ "Будавтотрак" (як перевізника) за договором про надання послуг з перевезення вантажів № 1010/1 від 22.04.2024 (далі також договір №1010/1).

Відповідно до п. 1.1. договору № 1010/1 перевізник зобов`язується за плату і за рахунок експедитора виконати перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні та по території України, а експедитор зобов`язується оплатити надані перевізником послуги.

Відповідно до п. 1.2. договору № 1010/1 виконання перевезення перевізником здійснюється на підставі погоджених сторонами письмових заявок експедитора щодо кожного окремого перевезення, які є невід`ємною частиною цього договору.

ТОВ "Будавтотрак" вказаний у графах 16 "Перевізник" та 23 "Підпис та штамп перевізника" автотранспортної накладної № 7470 від 25.04.2024.

ТОВ "Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді" 25.04.2024 виставило ТОВ "АРТІ" рахунок на оплату № 494, за умовами якого сплаті підлягали: морський фрахт за межами митної території України: Ксінганг, Китай Гданськ, Польща (131 665,02 грн.), навантажувально-розвантажувальні роботи за межами території України (14 999,21 грн.), автодоставка м. Гданськ (9 867,90 грн.), оформлення транзитної ВМД за межами митної території України (5 999,68 грн.), перевантаження за межами митної території України (12 551,97 грн); міжнародні транспортні послуги за маршрутом м. Гданськ (Польща) м/п Шегині (Україна) (68 000,00 грн); міжнародні транспортні послуги за маршрутом м/п Шегині (Україна) м. Київ (Україна); транспортно-експедиційне обслуговування на території України (7 014,87 грн). Загальна вартість наданих послуг становить 318 194,38 грн. без ПДВ та сума ПДВ 1 402,97 грн.

Також ТОВ "Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді" 25.04.2024 видало ТОВ "АРТІ" довідку про транспортні та складські витрати № 2504-4, за якою вартість морського фрахту за маршрутом Ксінганг, Китай Гданськ, Польща складає 131 665,02 грн. без ПДВ, локальні витрати, а саме: навантажувально-розвантажувальні роботи, оформлення транзитної декларації, доставка вантажу на перевантаження, перевантаження контейнеру за межами території України (м. Гданськ, Польща) складає 43 418,76 грн. без ПДВ. Вартість міжнародного автоперевезення вантажу: - за маршрутом м. Гданськ (Польща) - м/п Шегині (Україна), складає 68 000,00 грн без ПДВ; - за маршрутом м/п Шегині (Україна) - м. Київ (Україна), складає 68 095,73 грн без ПДВ.

ТОВ "АРТІ" 30.04.2024 звернувся до Львівської митниці з електронною митною декларацією № 24UA23U2 з метою ввезення в Україну листів з вулканізованої непористої гуми. Відповідно до граф 12, 43 МД вартість товару була визначена за ціною договору (контракту) у розмірі 734 322,37 грн. (12 383,50 дол. США за курсом НБУ).

На підтвердження заявленої в цій митній декларації інформації, зокрема, митної вартості товару, відповідно до оскаржуваної картки відмови № UA209190/2024/000195 від 30.04.2024, разом із декларацією було подано наступні документи: пакувальний лист (Packing list) № 0226223 від 15.01.2024; рахунок-проформу (Proforma invoice) № PI01U092310 від 25.12.2023 та його переклад українською мовою; рахунок-фактуру (інвойс) (Сommercial invoice) № 0226223 від 15.01.2024 та його переклад українською мовою; коносамент (Sea waybill) № COSU від 28.01.2024; коносамент (Вill of lading) № UTRUST24011420 від 28.01.2024; автотранспортну накладну (Road consignment note) № 7470 від 25.04.2024; сертифікат про проходження товару (Certificate of origin) № 24C2102M0886/00006 від 26.01.2024; банківський платіжний документ, що стосується товару (MUR) № 0119 від 19.01.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 494 від 25.04.2024; банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно експедиційних послуг № 17801 від 26.04.2024; довідку про транспортні та складські витрати № 2504-4 від 25.04.2024; прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 01.11.2023; розрахунок ціни (калькуляцію) б/н від 15.01.2024 та його переклад українською мовою; договір № 010622 14 від 01.06.2022 між "Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді" та Seacall Sp.z. o.o.; зовнішньоекономічний договір (контракт) № ARDAL-2019 від 12.12.2019; додаткову угоду № 1 від 30.06.2020 до контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019; додаткову угоду № 2 від 20.11.2020 до контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019; додаткову угоду № 3 від 20.12.2021 до контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019; додаткову угоду № 4 від 03.03.2022 до контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019; додаткову угоду № 5 від 04.08.2022 до контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019; додаткову угоду № 6 від 29.07.2022 до контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019; додаткову угоду № 7 від 26.12.2022 до контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019; додаткову угоду № 8 від 12.05.2023 до контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019; додаткову угоду № 9 від 01.12.2023 до контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019; додаткову угоду № 10 від 29.12.2023 до контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019; специфікацію № 15 від 15.01.2024 до контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019; договір на комплексне логістичне обслуговування № 0707L/1 від 07.07.2022 між ТОВ "Фахда-Компані" та ТОВ "Інтернешнл Карго Сервіс Ейч. Ді"; договір про надання послуг з перевезення вантажів № 1010/1 від 22.04.2024 між ТОВ "Фахда-Компані" та ТОВ "Будавтотрак"; договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів № 220017 7 від 20.01.2017 між ТОВ "Інтернешн Карго Сервіс Ейч. Ді" та ТОВ "АРТІ"; лист компанії Seacall Sp. z. o.o. від 01.02.2024 та його переклад українською мовою; перепустку № 74147 від 29.04.2024; копію митної декларації країни відправлення № 00020384 від 25.01.2024 та її переклад українською мовою.

Відповідач 30.04.2024 надіслав позивачу запит (повідомлення) № 74b1280a-0587-44ea-91b8-0943d0ef8487 про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів, а саме: - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; - рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Позивач у відповідь 30.04.2024 надав лист № 1/30/04/2024, у якому повідомив, що до митного оформлення вже були надані витребувані документи, а саме: - договір купівлі-продажу та додаткові угоди до нього; - комерційний інвойс та його переклад українською мовою; - рахунок-проформу та його переклад українською мовою; - банківські платіжні документи з відмітками банку, що стосується оцінюваного товару; - транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару, а саме: договори транспортно-експедиційних послуг та перевезення; заявку на перевезення, довідку про транспортні витрати, рахунок на оплату транспортних послуг, платіжне доручення про сплату рахунка; - копію митної декларації країни відправлення та її переклад українською мовою; - прайс-лист від виробника товару та його переклад українською мовою.

У цьому листі позивач повідомив відповідачу, що страхування товару не здійснювалося, а також він не може надати до митного оформлення рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, оскільки наявність таких документів для імпорту листів з вулканізованої непористої гуми не передбачена ні законодавством України, ні умовами контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019. Що стосується виписок з бухгалтерської документації, то позивач повідомив відповідачу, що її надання можливе лише після поставки та реалізації товару. Також Позивач зазначив, що надати інші додаткові документи на даний момент та впродовж наступних 10 діб немає можливості, а тому попросив Відповідача розглянути надані документи та надати рішення щодо підтвердження або коригування митної вартості товару за МД № 24UA23U2 від 30.04.2024.

Відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA2090000/2024/000224/2 від 30.04.2024. Відповідно до графи 31 рішення про коригування відповідач здійснив митну оцінку товару 2 за 6-м (резервним) методом визначення митної вартості. Це коригування вартості вчинено на підставі наявної цінової інформації за наступними фактами митних оформлень, а саме МД № UA110050/2024/001748 від 16.04.2024, де вартість такого товару, що імпортувався ТОВ "АРТІ", становила 1,31 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

Також відповідач надав позивачеві картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2024/000195 від 30.04.2024, видання якої було обґрунтовано невірністю заповнення граф 12, 42, 43, 44, 45, 46, 47 МД та необхідністю подання нової МД із врахуванням рішення про коригування митної вартості товарів № UA2090000/2024/000224/2 від 30.04.2024.

З урахуванням коригувань, визначених у рішенні про коригування митної вартості товарів №/2024/000224/2 від 30.04.2024 позивач подав митну декларацію № 24UA80U2 від 30.04.2024, за якої товар було випущено до вільного обігу на території України.

Не погоджуючись з вказаними рішенням про коригування та карткою відмови митного органу позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 МК України).

Статтею 264 МК України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 МК України митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч. ч. 1, 2 ст. 52 МК України).

Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 МК України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 53 МК України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 6,7 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ст. 64 МК України).

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 10.06.2020 у справі № 1.380.2019.004752, яку відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

У постанові від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18 Верховний Суд дійшов висновку, що митний орган має право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів.

Отже, витребування додаткових документів можливе у разі наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості.

Слід зазначити, що наявність таких обставин має бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Суд звертає увагу, що перед прийняттям оскаржуваного рішення, після отримання ЕМД, поданих позивачем до митного органу, управлінням митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД направлено декларанту повідомлення щодо надання пояснень та додаткової інформації, у зв`язку з недостатністю документів для визначення складових митної вартості товарів.

Листом позивача № 1/30/04/2024 повідомлено Львівську митницю, що ТОВ "АРТІ" направлено до митного органу усі можливі документи для підтвердження заявленої митної вартості товару по ЕМД.

Суд звертає увагу, що митним органом мають аналізуватись лише ті документи та відомості в них, що дійсно мають вплив на формування митної вартості товарів.

Правомірність такого підходу неодноразово оцінювалася судами, зокрема Верховний Суд у постанові від 13.10.2021у справі № 804/15600/15 наголосив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товарів, суд прийшов до висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем до митної декларації, документів для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень ст. 64 МК України, тобто використання резервного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним та другорядними.

При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

У той же час відповідач не надав суду жодних доказів недостовірності заявленої позивачем вартості товару, а саме відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Судом встановлено, що у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/000224/2 від 30.04.2024 Львівською митницею зазначено наступні підстави для проведення коригування:

- відповідно до вимог п. 1.2 зовнішньоекономічного контракту від 12.12.2019 № ARDAL-2019 визначено, що найменування товару його номенклатура, кількість має відображатись у замовленні. Даний документ декларантом не надано митному органу.

- відповідно до вимог п. 3.2 та п. 4.4 зовнішньоекономічного контракту від 12.12.2019 № ARDAL-2019 зазначено, що якість товару має відповідати стандартам та технічним умовам, а також підтверджуватись документом якості від виробника, даний документ декларантом не надано митному органу.

- надана декларантом калькуляція собівартості продукції продавця/виробника від 15.01.2024 б/н не містить інформації про числове значення щодо сформованого розміру прибутку продавця/виробника. Оскільки, калькуляція собівартості це бухгалтерський документ, який формує собівартість продукції, а відсутність в ньому інформації про прибуток ставить під сумнів таку зовнішньоекономічну операцію продажу товару, яка полягає в отриманні прибутку продавцем/виробником та як наслідок її економічну доцільність.

Надаючи оцінку доводам відповідача, суд зазначає наступне.

Щодо посилання митного органу відсутність Замовлення на товар як окремого документу.

За умовами контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019 продавець зобов`язується виготовити і передати у власність покупцю азбестотехнічні та безазбестові вироби (надалі товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов чинного контракту (п 1.1. Контракту).

Найменування, номенклатура, кількість, одиниця виміру товару відображається покупцем для кожної партії товару у замовленні. Замовлення та ціна товару узгоджуються сторонами в інвойсах та/або в проформах-інвойсах (п. 1.2. Контракту).

Ціна товару, що постачається, вказується у інвойсах та/або проформах-інвойсах на кожну партію та включає в собі вартість пакування та маркування товару (п. 5.1. Контракту).

Сторони Контракту 25.12.2023 попередньо узгодили кількість, асортимент і ціну товару, на підтвердження чого продавець виставив проформу-інвойс № PI01U092310 на суму 12 383,50 дол. США.

Вони дійшли згоди щодо асортименту та кількості товару, на підтвердження чого вони підписали специфікацію № 15 від 15.01.2024 до контракту № ARDAL-2019 від 12.12.2019, в якій погодили номенклатуру, ціну, кількість товару і його загальну вартість 12 383,50 дол. США.

Після підготовки товару до відправлення продавець 15.01.2024 підготував та направив позивачу пакувальний лист № 0226223. Цього ж дня продавець виставив комерційний інвойс № 0226223 на суму 12 383,50 дол. США.

Позивач 19.01.2024 оплатив товар, що підтверджується банківським платіжним документом (MUR) № 0119 на суму 12 383,50 дол. США. Після цього продавець 28.01.2024 відправив товар позивачу, про що свідчить коносамент № UTRUST24011420.

Перелічені документи надані позивачем відповідачу разом із МД №24UA23U2 від 30.04.2024.

Отже, умовами Контракту не передбачено наявності письмової форми Замовлення на поставку товару, який має містити найменування товару, його номенклатуру та кількість, заказ не має жодного значення для підтвердження числових визначень митної вартості товару, що свідчить про необґрунтованість відповідних доводів митного органу.

Щодо посилань відповідача на відсутність сертифікату якості виробника товару.

Сертифікат якості (виробника) це документ, що містить дані для ідентифікації та фактичні значення показників якості продукції виробника, отримані в результаті лабораторних випробувань, а також інформацію про їх відповідність вимогам нормативних документів.

Відповідно до п. 4.4. Контракту відвантаження узгодженої партії Товару супроводжується наступними документами: - комерційний інвойс 3 оригінали; - коносамент 3 оригінали; - пакувальний лист 3 оригінали; - сертифікат походження 1 оригінал; - митна декларація 1 копія; - проформа-інвойс 1 оригінал; - сертифікат якості виробника товару (за вимогою покупця) 1 оригінал..

Таким чином, сертифікат якості виробника товару не є обов`язковим документом, і може надаватися постачальником лише на вимогу імпортера. Докази зворотного відповідач під час судового розгляду справи не надав.

Крім того, Митний кодекс України у ч. 2 та 3 ст. 53 не передбачає сертифіката якості на товар як документ, що підтверджує заявлену митну вартість товару.

Отже, відсутність сертифікату якості не може бути підставою для коригування митної вартості товару, оскільки останній не є основним документом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України.

Щодо змісту калькуляції вартості продукції від 15.01.2024 та відсутності вказівки в ній на розмір прибутку виробника, що є суб`єктом господарювання з Китайської Народної Республіки.

Доводи відповідача про те, що надана продавцем калькуляція вартості продукції від 15.01.2024 не містить інформації про числове значення щодо сформованого розміру прибутку продавця/виробника , оскільки така є бухгалтерським документом, який формує собівартість продукції, а відсутність в ньому інформації про прибуток ставить під сумнів таку зовнішньоекономічну операцію продажу товару, яка полягає в отриманні прибутку продавцем/виробником та як наслідок її економічну доцільність.

Калькуляція собівартості товару не відноситься законодавством до розрахункового документа, не є документом, який впливає на вартість товару, за якою сторони домовились здійснити операцію купівлі-продажу такого товару. Також слід зауважити, що законодавець не визначив такий документ серед документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи містять відомості щодо ціни.

Верховним Судом у постановах від 10.06.2019 у справі № 804/5840/16, від 05.10.2022 у справі № 160/11773/21 висловлено правову позицію, що такі документи, як калькуляції, технологічні картки, картки розкрою тощо не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Тому довід відповідача, що калькуляція вартості є документом, що належить до первинних бухгалтерських документів, є безпідставним.

Також слід звернути увагу на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.08.2023 у справі № 826/3098/16, про те, що сумніви митного органу щодо змісту наданого розрахунку ціни (калькуляції) виробника товару є необґрунтованими, оскільки форма розрахунку ціни на законодавчому рівні не затверджена, а правильність розрахунку виробником ціни товару відповідачем документальними доказами спростована не була.

Зважаючи на наведене, висновки митного органу, що стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень, є необґрунтованими та не беруться судом до уваги, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару, не вказують на наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

Суд зазначає, що надані позивачем документи не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених ним у митній декларації та не свідчать про те, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом. Більш того, самі по собі припущення відповідача про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей не є достатніми для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.

За висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 826/7411/15, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів обставин, про які зазначено вище, свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості оцінюваного товару.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару митний орган зазначив, що при визначенні (збільшенні) митної вартості товару за основу взято наявну в митниці цінову інформацію, про товари, митне оформлення яких вже здійснено позивачем раніше, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16; від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а; від 02.03.2018 у справі №804/2997/17, від 26.02.2019 у справі № 808/454/18.

Отже, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки в інформаційній базі митного органу відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо можливих судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення.

Зазначений висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду (постанови від 09.10.2018 у справі №826/24835/15, від 24.01.2019 у справі №820/636/17, від 21.01.2020 у справі №812/2336/14, від 13.02.2020 у справі 810/1175/16, від 26.01.2021 у справі №826/13892/16).

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за ціною договору.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.12.2020 у справі №804/4906/15.

Отже, митним органом не доведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, оскільки усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано, що, своєю чергою, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що позивачем були подані всі наявні документи, які давали змогу митному органу достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів. Водночас, сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 за №598, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Проте, у спірному рішенні митним органом зазначеної інформації не наведено, що дає підстави для висновку про неправомірність коригування митної вартості придбаних позивачем товарів.

Суд наголошує на тому, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відповідно до частини третьої статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 за №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товару, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.

Згідно з частиною сьомою статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі невірно визначено митну вартість товару, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 МК України.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості товару.

Суд зазначає, що з огляду на обставини справи оскаржуване рішення про коригування митної вартості не відповідає таким критеріям, як: використання повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Разом з цим, зміст оскаржуваних рішень не містить всіх обов`язкових відомостей, визначених підпунктами 1-4 частини другої статті 55 МК України.

Водночас, суд звертає увагу, що подання до митного оформлення нової митної декларації жодним чином не перешкоджає, не відміняє та не виключає права позивача на оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті ЕМД, прийнятих за первинно поданою ЕМД, що також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в зазначених постановах.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд зазначає таке.

Враховуючи, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2024/000195 від 30.04.2024 складена у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості № UA209000/2024/000224/2 від 30.04.2024, яке є протиправним, слід дійти висновку про протиправність вказаної картки.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" та наявність підстав для його задоволення.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд зазначає наступне.

Представником позивача у позовній заяві заявлено клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

На підтвердження надання правничих послуг до матеріалів справи представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги № 2021/03/03 від 22.03.2021, додаткової угоди № 46 від 02.05.2024 до договору про надання правової допомоги № 2021/03/03 від 22.03.2021, рахунку на оплату № 52 від 02.05.2024 на суму 10000 грн., платіжної інструкції № 18028 від 09.05.2024 на суму 10000 грн., ордера серії АХ № 1188914 від 20.05.2024.

Відповідно до пункту 5.1 Додаткової угоди визначили суму винагороди (гонорару) в розмірі 10?000 грн., яка сплачується протягом 5 календарних днів з моменту підписання Додаткової угоди на підставі рахунку Адвокатського об`єднання.

Представником відповідача у відзиві на позов подано до суду заперечення на заяву про стягнення судових витрат, в яких вказано на необґрунтованість заяви та не співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката з ціною позову.

У зв`язку з наведеними обставинами суд зауважує, що відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19, від 30 червня 2022 року у справі №640/1175/20, від 11серпня 2022 року у справі №300/2050/19.

Вивчивши подані представником позивача докази суд встановив, що спір у даній справі не є складним як за обсягом доказів, так і за природою суджень суб`єкта владних повноважень, котрі були покладені в основу оскаржуваних рішень; причина виникнення спору, предмет спору, обсяг предмету доказування об`єктивно не вимагали вжиття значних зусиль для з`ясування справжніх обставин фактичної дійсності, вивчення змісту належних норм права, спростування мотивів суб`єкта владних повноважень.

Справа слухалась в порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Також, суд зважає, що даний спір за жодними ознаками не може бути визнаний складним, причина виникнення спору та предмет спору об`єктивно не вимагали вжиття будь-яких додаткових зусиль для з`ясування обставин фактичної дійсності та вивчення змісту належних норм права.

Відтак, суд доходить до переконання про те, що обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт на 10 000,00 грн. є неспівмірним з обставинами даного конкретного спору та у даному конкретному випадку справедливим і співмірним відшкодуванням витрат заявника на професійну правничу допомогу буде сума в розмірі - 2500,00 грн.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову, що підтверджується платіжною інструкцією № 47 та № 48 від 02.05.2024 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 6056 грн.

З огляду на повне задоволення позову, ТОВ "АРТІ" належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6056 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовільнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/000224/2 від 30.04.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2024/000195 від 30.04.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України (вул. Костюшко, буд. 1, м. Львів, 79007, 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" (Салтівське шосе, 67-А, м. Харків, 61038, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 056,00 грн. (шість тисяч п`ятдесят шість гривень 00 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України (вул. Костюшко, буд. 1, м. Львів, 79007, 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" (Салтівське шосе, 67-А, м. Харків, 61038, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мороко А.С.