Справа № 606/1019/25
Суддя: Марціцка І. Б.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 606/1019/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

при секретарі с/з Будз М.В.

з участю представника позивача Цимбалюка П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовля, за правилами спрощеного позовного провадження, позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Цимбалюк Петро Анатолійович до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправними дій інспектра поліції та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4940555 від 10.06.2025, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цимбалюк П.А. звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі ГУНП в Тернопільській області) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4940555 від 10.06.2025, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на те, що у зазначений в постанові час перебував в автомобілі, який знаходився по вулиці Наливайка в смт. Микулинці, а не рухався по вул. Грушевського. Позивач зупинив автомобіль на вулиці Наливайка при виїзді на головну дорогу, включив лівий поворот, пропускав автомобілі, які рухалися по вул. Грушевського. Був пристебнутий ременем безпеки. По дорозі їхав службовий автомобіль працівників поліції, зупинився біля автомобіля позивача, позивач включив аварійку, відстебнув ремінь безпеки та надав документи для перевірки. Працівники поліції не пояснили причину зупинки, не роз`яснили прав та обов`язків, з постановою не погоджувався, про що повідомляв, також заперечував той факт, що не користувався ременем безпеки.

Представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. Відзив мотивований тим, що 10.06.2025 ОСОБА_1 керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки чим порушив п.п. 2.3.в Правил дорожнього руху (далі ПДР) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП. Поліцейський ВП № 3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Цимбала Р.В. виявивши дане правопорушення виніс постанову серії ЕНА № 4940555 від 10.06.2025, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 510 грн. Відповідач стверджує, що відеозаписом з нагрудної відеокамери чітко зафіксований факт вчинення адміністративного правопорушень позивачем. Отже, оскаржувана постанова є обґрунтованою та законною, а тому підстави для її скасування відсутні.

Представник позивача адвокат Цимбалюк П.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, додатково звертав увагу, що в постанові і на відео на дві хвилини відрізняється час, крім того, зауважував, що позивачу не роз`яснено його прав та обов`язків, просив оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі.

Представник відповідача Головного управління національної поліції в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, згідно відзиву на адміністративний позов просив справу слухати у його відсутності.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом установлено, що 10.06.2025 поліцейський відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Цимбала Р.В. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4940555, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 10.06.2025 о 17 год 22 хв по вул. Грушевського у с щі Микулинці керував транспортним засобом OPEL COMBO, номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги 2.3в ПДР,

Як вбачається із позовної заяви, позивач категорично заперечив обставини викладені у вищевказаній постанові щодо вчинення ним правопорушення передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 6 ст.55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993№ 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону №3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КабінетуМіністрів Українивід 10.10.2001№ 1306 (далі Правила дорожнього руху).

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.3 (в) Правил дорожньогоруху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст.121 цього Кодексу розглядають органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (абз. 2 ч. 1 ст. 222 КУпАП).

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції Українивиключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач категорично заперечує факт порушення ним вимог Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні оглянуто відеозапис, який долучений представником відповідача, з якого слідує, що до автомобіля, в якому сидить позивач, підходить працівник поліції, запитує чому позивач без ременя пасивної безпеки. Однак з відеозапису не вбачається, моменту порушення позивачем п.2.3 в ПДР України, саме лише визнання вини не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення. Крім того, інспектором не було дотриману процедуру розгляду справи, оскільки позивачу не було роз`яснено його прав та обов`язків передбачених Конституцією України та Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що сама по собі постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (постанова Верховного Суду від 14 травня 2020 року в справі № 240/12/17).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, відповідачем не надано суду будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження обставин, викладених у постанові, а сама по собі оскаржувана постанова, складена працівником поліції, не є доказом, на підтвердження вини ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4940555 від 10.06.2025 слід скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Крім цього, суд приходить до висновку, що позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області суму сплаченого ним судового збору при зверненні із адміністративним позовом в суд.

В частині позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визннання дій протиправними відмовити, оскільки відповідач своїми діями чи бездіяльністю не порушував прав чи законних інтересів позивача.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст. 5, 9, 72, 74-77, 244, 246, 262, 286 КАС України, ст.ст.33,245,251,252,268,280,283,287-289 КУпАП, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Цимбалюк Петро Анатолійович до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправними дій інспектра поліції та кскасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову серії ЕНА № 4940555 від 10.06.2025, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 510 грн за ч. 5 ст.121 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання адміністративного позову у розмірі 605,60 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: І. Б. Марціцка