Справа № 591/7825/25
Суддя: Косар А. І.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/7825/25
Провадження № 2-а/591/455/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Косар А. І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу № 591/7825/25 про визнання протиправними дій та скасування рішення

сторони:

позивач ОСОБА_1

представник позивача -Огорілко Юрій Миколайович

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1

вимоги позивача:

- визнати протиправною та скасувати постанову у справі по адміністративне правопорушенняза частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі начальника підполковника ОСОБА_2 № Х 06/25-131 від 23.06.2025 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а справу про адміністративне правопорушення закрити

та установив:

Історія справи

14.07.2025 позивач через представника подав до суду вказаний адміністративний позов. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що постановою № Х 06/25-131 від 23.06.2025 його притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 у формі Направлення на військово лікарську комісію за № 3867723 від 12.06.2025), чим порушив абзац 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення штрафу є необґрунтованою, винесеною з грубим порушенням чинного законодавства, викладені у ній обставини та підстави правопорушення є такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки, не містять даних коли виник обов`язок, коли мав пройти огляд, за яких обставин, а лише посилання на нормативні акт. Абз, 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на який йде посилання у спірній постанові, передбачено, що громадяни, які перебувають на військовому обліку в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста. Жодних обов`язків щодо проходження ВЛК вказана норма не передбачає. Ба більше, оскільки спірна постаново щоо ОСОБА_1 винесена за відмову від проходження ВЛК, а не за порушення норм про реєстрацію електронного кабінету військовозобов`язаного, вона має бути скасована через невідповідність норми, на підставі якої особа притягається до відповідальності, фактично пред`явленому порушенню. Крім цього, до постанови не долучено жодних доказів, не здійснено жодних посилань на докази, і у мамій постанові відсутні будь-які докази, що підтверджують вину ОСОБА_3 у порушенні, що визначене спірною постановою. Посилання на направлення на проходження ВЛК як на рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 не може вважатись спроможним через те, що направлення є лікарським документом, а рішення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 розпорядчим. Також порушена процедура накладення адміністративного стягнення, оскільки відсутній протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 в системі «Електронний Суд» подав до суду відзив, у якому зазначив, що 12.06.2025 приперевірці представниками поліції документів у гр.. ОСОБА_1 було встановлено, що останній обліковується як порушник правил військового обліку, законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що стало підставою для його доставлення (супроводження) у добровільному порядку до ІНФОРМАЦІЯ_5 . В подальшому, 12.06.2025 уповноваженою особою відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (з адміністративно господарської діяльності) від 25.12.2024 № 144 стрільцем 3-го відділення взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 солдатом ОСОБА_4 складено стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення № Х 06/25-131 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, який відповідає приписам КУпАП та містить всі необхідні реквізити. При складанні протоколу такого було роз`яснено суть вчиненого правопорушення (відмова від проходження ВЛК), зміст статті 63 Конституції України, передбачені статтею 268 КУпАП права особи; зафіксовано відсутність будь яких пояснень, клопотань та зауважень щодо змісту протоколу. Повідомлено про наступний розгляд справи, призначений на 14.15 год. 23.06.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 . Одинець особисто поставив підпис у протоколі. Згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 перебуває на обліку військовозобов`язаних громадян України в ІНФОРМАЦІЯ_6 , медичний огляд для визначення ступеня придатності до військовї служби не проходив, дійсного рішення ВЛК не мав, а тому підлягає направленню на ВЛК. ОСОБА_1 у власноруч виготовленій письмовій заяві на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 зазначив про відмову ві проходження ВЛК. Послідовні дії позивача у їх сукупності свідчать про безумовну обізнаність щодо обов`язку проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби та його свідому відмову від вчинення необхідних юридично значимих дій. Просив відмовити у задоволені позову за необґрунтованістю.

14 липня 2025 року Ухвалою суд відкрив провадження у справі з розглядом справи у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 у справі про адміністративне правопорушення № Х 06/25-131 від 23 червня 2025 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25 500.00 грн за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, за те, що він відмовився проходити медичний огляд для встановлення ступеня придатності до проходження військової служби, чим порушив вимоги абзац 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (ас 5).

Аналогічний зміст адміністративного правопорушення наведений у протоколі № Х 06/25-131 від 23 червня 2025 року про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, що складений стрільцем третього відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 солдатом ОСОБА_4 (ас 29 на звороті).

Відповідачем до відгуку надано копію направлення №3867723 від 12 червня 2025 р., згідно якого позивача було направлено на ВЛК для встановлення придатності до проходження військової служби на 13.00 год. 12 червня 2025 р.

Згідо матеріалів справи № Х06/25-131 про адміністративне правопорушення за ознаками частини 3 статті 210-1 КУпАП гр. стосовно ОСОБА_1 останній пояснює свою відмову від проходження ВЛК до розгляду судової справи у суді за його позовом щодо оскарження дій посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме постанови № Х05/25-79.

Відповідно до статті 9 КУпАПадміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАПніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено статтею 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Частиною 1статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті - за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно доЗакону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зУказом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першоїстатті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану`постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Як зазначено у абз. 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Отже, проходження медичного огляду є обов`язком кожного військовозобов`язаного.

В період дії воєнного стану постанови ВЛК про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації дійсні протягом 1 року. Після закінчення даного строку військовозобов`язані підлягають повторному переогляду. Направлення на ВЛК може бути видане як з ініціативи начальника районного ТЦК та СП, так і за ініціативи самого військовозобов`язаного.

Відповідно до п. 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженогонаказом Міністерства оборони України 14.08.2008 року № 402медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України,на підставі направлення за формою, наведеною удодатку 11до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на ВЛК, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду за формою, наведеною у додатку 12 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, та видається військовозобов`язаному під особистий підпис.

Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У матеріалах справи відсутні докази того, що направлення на військово-лікарську комісію видавалось позивачу відповідачем у визначеному законом порядку,а також, що таке направлення було зареєстровано в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію.

Відповідачем надана суду заява відмови від проходження ВЛК.

Суд критично оцінює додану до відзиву на позов заяву відмови від проходження ВЛК ОСОБА_1 від 12 червня 2025 року, оскільки не надано належних та допустимих доказів відмови Одинець від отримання такого документу як направлення на військово-лікарську комісію.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У даному конкретному випадку складені процесуальні документи стосовно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною з татті 210-1 КУпАП.

Вищевикладене свідчить про те, що уповноваженою особою ТЦК та СП не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, на яку накладається адміністративне стягнення, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у Постанові про накладення адміністративного стягнення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

За таких обставин винесення 23.06.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 оскаржуваної постанови № Х 06/25-131 не доводить винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 210-1 ч. 3 КУпАП поза розумним сумнівом.

Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на викладене, суд не надає детальної оцінки аргументам сторін по суті адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності згідно з оспорюваною постановою.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відтак, позовні вимоги належить задовольнити, скасувати оскаржувану постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення, згідно пункту 3 частини третьої статті 286 КАС.

Керуючись ст. 5-7, 77, 90, 139, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову №Х06/25-131 про накладення адміністративного стягнення від 26 червня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушенн у виді штрафу в розмірі 25 500 грн.

Закрити провадження у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі «Судова влада України» за веб-адресою: http://zr.su.court.gov.ua/sud1805/.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Огорілко Юрій Миколайович; Свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю №000620 від 16.09.2019; ОРДЕР СЕРІЯ ВМ № 1027658 від 08.07.2025.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2025 року.

Суддя А. І. Косар