Справа № 580/297/25
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/297/25 Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ЯНКІВСЬКА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Штульман І.В.

суддів: Кобаля М.І.,

Оксененка О.М., -

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2025 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Білінкіна Тетяна Вікторівна звернулася в Черкаський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №19 від 04 квітня 2024 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди роботи: в колгоспі "Червона зірка" згідно довідки №12 від 09 квітня 2019 року з 1985 року по 1987 рік; в колгоспі "Україна" відповідно архівної довідки №04-03/33 від 11 лютого 2019 року з 1988 року по 1996 рік; відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 з 12 січня 1981 року по 27 жовтня 1987 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року позовну заяву задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області №19 від 04 квітня 2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: в колгоспі "Червона зірка" відповідно довідки №12 від 09 квітня 2019 року з 1985 року по 1987 року; в колгоспі "Україна" відповідно архівної довідки №04-03/33 від 11 лютого 2019 року з 1988 року по 1996 року, з 12 січня 1981 року по 27 жовтня 1987 року відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що допущена в перекладі прізвища позивача з російської мови на українську помилка не виключає приналежності документів позивачу. Посилання відповідача на відсутність дати звільнення, наказу на звільнення та запис про звільнення з роботи засвідчений печаткою, де назва підприємства зазначена на іноземній мові, не є тими недоліками, які можуть стати наслідком порушення конституційного права позивача ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення, а відтак періоди його трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 мають бути зараховані йому до загального страхового стажу.

Не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - апелянт) звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з пунктом 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, скаргу дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області слід залишити без задоволення, мотивуючи це наступним.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подав 28 березня 2024 року заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про призначення йому пенсії за віком.

За результатами розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності 04 квітня 2024 року, винесено рішення №9 про відмову у призначенні пенсії, через відсутність необхідного страхового стажу - 31 рік.

З оспорюваного рішення відповідача вбачається, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно із записами трудової книжки:

- в колгоспі "Червона зірка" відповідно довідки від 12 вересня 2004 року №19 з 1985 року по 1987 рік, оскільки в даному документі зазначено прізвище " ОСОБА_3 ", що не відповідає даним паспорту НОМЕР_2 - " ОСОБА_3 ";

- в колгоспі "Україна" відповідно архівної довідки від 11 лютого 2019 року №04-03/33 з 1988 року по 1996 рік, оскільки в даному документі зазначено по батькові " ОСОБА_5 ", що не відповідає даним паспорту " ОСОБА_5 ";

- відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 з 12 січня 1980 року по 27 жовтня 1987 року, оскільки даний період перетинається з військовою службою;

- відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 з 07 лютого 1992 року, оскільки відсутні дата звільнення, наказ на звільнення та запис про звільнення з роботи засвідчений печаткою, де назва підприємства зазначена на іноземній мові.

ОСОБА_1 , вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до статті 8 Закону №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-ІV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-ІV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-ІV).

За правилами частини другої статті 26 Закону №1058-ІV, у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Отже, з вище зазначеного слідує, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV.

Згідно з вимогами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05 грудня 2019 року у справі №235/805/17, від 06 грудня 2019 року у справі №663/686/16-а, від 06 грудня 2019 року у справі №500/1561/17, від 05 грудня 2019 року у справі №242/2536/16-а.

Так, відповідачем до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи згідно з записами трудової книжки:

- період роботи в колгоспі "Червона зірка" відповідно довідки від 12 вересня 2004 року №19 з 1985 року по 1987 рік, оскільки в даному документі зазначено прізвище " ОСОБА_3 ", що не відповідає даним паспорту НОМЕР_2 - " ОСОБА_3 ";

- період роботи в колгоспі "Україна" відповідно архівної довідки від 11 лютого 2019 року №04-03/33 з 1988 року по 1996 рік, оскільки в даному документі зазначено по батькові " ОСОБА_5 ", що не відповідає даним паспорту " ОСОБА_5 ";

- періоди роботи відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 з 12 січня 1980 року по 27 жовтня 1987 року, оскільки даний період перетинається з військовою службою;

- періоди роботи відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 з 07 лютого 1992 року, оскільки відсутні дата звільнення, наказ на звільнення та запис про звільнення з роботи засвідчений печаткою, де назва підприємства зазначена на іноземній мові.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства. Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Згідно пункту 2.4 вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, а також внесення до неї записів, є підприємство роботодавець.

Відповідно до висновку Верховного Суду, сформованого у постанові від 06 березня 2018 року по справі №754/14989/15-а (адміністративне провадження №К/9901/11030/18), положеннями Закону №1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Отже, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Більше того, відповідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Згідно Свідоцтва про народження позивача серія НОМЕР_4 , виданого 07 липня 1975 року сільською радою в с. Неркін Геташен, Мартутінський район, Вірменська РСР, прізвище позивача - ОСОБА_3 , батьками вказано - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Згідно Свідоцтва про одруження серія НОМЕР_5 , виданого 24 листопада 1983 року прізвище позивача зазначено ОСОБА_1 .

Згідно військового квитка серії НОМЕР_6 , виданого 24 жовтня 1978 року, дані позивача зазначено на російській мові - " ОСОБА_1 ".

Згідно трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_1 , дата заповнення якої 01 листопада 1987 року, прізвище, ім`я, побатькові вказано " ОСОБА_1 ".

Як зазначив в оспорюваному рішенні відповідач, період роботи в колгоспі "Червона зірка", відповідно довідки від 12 вересня 2004 року №19, з 1985 року по 1987 рік не зараховано до страхового стажу, оскільки в даному документі зазначено прізвище " ОСОБА_3 ", що не відповідає даним паспорту НОМЕР_2 - " ОСОБА_3 "; період роботи в колгоспі "Україна", відповідно архівної довідки від 11 лютого 2019 року №04-03/33, з 1988 року по 1996 рік не зараховано до страхового стажу, оскільки в даному документі зазначено по батькові " ОСОБА_5 ", що не відповідає даним паспорту " ОСОБА_5 ".

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком Черкаського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року та вважає оспорювані висновки пенсійного органу невмотивованими, оскільки допущена в перекладі прізвища з російської мови на українську помилка не виключає приналежності виданих документів позивачу.

Посилання відповідача на відсутність дати звільнення, наказу на звільнення та запис про звільнення з роботи засвідчений печаткою, де назва підприємства зазначена на іноземній мові, не є тими недоліками, які можуть стати наслідком порушення конституційного права позивача ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення, а відтак періоди трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 мають бути зараховані йому до загального страхового стажу.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року по справі №677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року по справі №490/123 92/16-а.

Щодо періоду роботи відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 з 12 січня 1981 року по 27 жовтня 1987 року, оскільки даний період перетинається з військовою службою, суд зазначає наступне.

З військового квитка позивача НОМЕР_6 вбачається, що позивач в період з 24 жовтня 1978 року по 12 грудня 1980 року проходив строкову військову службу.

Законом СРСР від 12 липня 1967 року «Про загальний військовий обов`язок» і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого 1981 року № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю (пункт 76 Положення).

Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року №1545-ХХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Частиною третьою статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Отже, за вимогами законодавства, час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком.

Враховуючи викладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції.

Судовою колегією враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі №580/297/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М.І. Кобаль

О.М. Оксененко