Справа № 640/25545/19
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №640/25545/19

30 вересня 2025 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 (який мешкає на АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) привести до попереднього стану будівлю "літ. Д" на вул. Молодогвардійська, 11 у Солом`янському районні міста Києва, відповідно до технічного паспорту наданого ОСОБА_1 на будівлю першого поверху "літ. Д" на вул. Молодогвардійській, 11 у Солом`янському районні міста Києва.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що до його повноважень віднесено здійснення в місті Києві з 12.10.2016 державного архітектурно-будівельного контролю та дозвільно-декларативні функції стосовно об`єктів незначного (СС1) і середнього (СС2) класу наслідків (відповідальності). Під час проведення перевірки встановлено, що будівля літ. Д на вул. Молодогвардійській, 11 у Солом`янському районі міста Києва експлуатуються ОСОБА_1 без прийняття в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, що є порушенням ч. 8 ст. 39 Закону, а саме: експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. ОСОБА_1 на час проведення перевірки не надав документів, необхідних для здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, а саме: документи які стали підставою для виникнення права власності, а також не надано в повному обсязі матеріали технічної інвентаризації за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у відзиві поданому 27.02.2020 проти позову заперечив, зазначивши, що в задоволенні позовних вимог Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Виконавчий орган Київської міської ради (КМДА) по справі №640/25545/19 слід відмовити повністю.

Відповідач стверджує, що позивач звернувся з позовом про зобов`язання вчинити дії, і як перший основний доказ по справі надав копію припису (додаток №13 до позовної заяви) про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 10.05.2019. Але даний припис визнано протиправним та скасовано на підставі постанови Шостого Апеляційного адміністративного суду по справі №640/10332/19 від 13.12.2019. Як другий основний доказ надав копію постанови №31/19 (додаток №17 до позовної заяви) Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Виконавчий орган Київської міської ради (КМДА) по справі про адміністративне правопорушення від 28.05.2019, але дана постанова також скасована на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2019 та постанови Шостого Апеляційного адміністративного суду по справі №761/23551/19 від 01.10.2019.

06.03.2020 представником позивача до суду подано відповідь на відзив, де зазначено, що ухвалою Верховного суду від 24.02.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Департаменту на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2019 по справі №640/10332/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту про визнання протиправним та скасування припису. Водночас окремо вирішується заява Департаменту про зупинення виконання оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції по справі №640/10332/19.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-IX (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Станом на 15.12.2022, дату набрання чинності Законом №2825-IX, рішення в адміністративній справі №640/30768/20 Окружним адміністративним судом м. Києва не ухвалене.

На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2825-IX (в редакції Закону №3863-ІХ) та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України; за його результатами дана справа передана на розгляд та вирішення Тернопільському окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 дану справу передано для розгляду судді Мартиць О.І.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/25545/19 за позовом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії.

Запропоновано учасникам справи у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали надати суду додаткові пояснення у справі щодо позовних вимог та заперечень на них.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Матеріали справи підтверджують, що на підставі звернення ТОВ "Науково-впроваджувальна фірма "Техновен" від 24.01.2019, яке надійшло з листом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві від 11.02.2019 №65/1/813 та наказу Департаменту від 17.10.2016 №60 Департаментом проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті будівництва: на вул. Молодогвардійська, 11 у Солом`янському районні міста Києва.

Листом від 24.01.2019 ТОВ "Науково-виробнича фірма "Техновен", що надійшов у додатку до листа ГУ ДСУНС у місті Києві від 11.02.2019 №65/1813 (на підставі якого проведено позапланову перевірку), було повідомлено, що ОСОБА_1 , здійснено, зокрема, будівельні роботи з переобладнання шляхом надбудови мансардного поверху, а також ОСОБА_1 виконано ряд інших будівельних робіт, без будь яких дозвільних документів, та експлуатує будівлю для техобслуговування автомобілів.

В ході проведення перевірки встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна:

будівля літ. Г-43,7 м2 на вул. Молодогвардійській, 11 у Солом`янському гейоні міста Києва згідно договору купівлі продажу від 17.11.2015 належить ОСОБА_1 ;

будівля літ. Е-527,3 м2 на АДРЕСА_2 згідно договору купівлі продажу від 29.09.2015 належать ОСОБА_1 ;

будівля літ. Д-482,8 на АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 12.07.2014 № 59 належать ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Сдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (далі - Витяг), станом на момент придбання майна ОСОБА_2 , а саме: майнового комплексу "літ. Д" на АДРЕСА_2 , загальна площа комплексу становить 249,1 кв. м„ (станом на 2016 рік.)

Відповідно до сторінки № 2 Витягу, актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_2 , загальна площа будівлі "літ. Д"» станом на 2018 рік, становить 482,8 кв. м.

Під час проведення перевірки встановлено, що будівля літ. Д на АДРЕСА_2 експлуатуються ОСОБА_1 без прийняття в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, що є порушенням ч. 8 ст. 39 Закону, а саме: експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

За результатами перевірки посадовою особою Департаментом складено акт перевірки від 10.05.2019, враховуючи виявлені порушення Департамент замовнику будівництва ОСОБА_1 видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 10.05.2019.

У приписі про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності зобов`язано замовника будівництва у строк до 10.07.2019 усунути виявлені порушення законодавства.

Департаментом складено протоколи про адміністративне правопорушення від 21.05.2019.

Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, Департаментом було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 28.05.2019 №31/19, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 96 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП) порушення вимог жонодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів чи споруд та ч. 9 ст. 96 КУпАП експлуатація об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною восьмою цієї статті, з урахуванням ст. 36 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір, суд застосовує вимоги закону у редакції, чинній на момент спірних правовідносин.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про архітектурну діяльність", для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Частини перша та друга статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", встановлюють, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва; суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст.31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Як визначено у статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" за рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

У разі неможливості виконання рішення суду особою, яка здійснила таке самочинне будівництво (смерть цієї особи, оголошення її померлою, визнання безвісно відсутньою, ліквідація чи визнання її банкрутом тощо), знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється за рішенням суду за рахунок коштів правонаступника або за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету та в інших випадках, передбачених законодавством. Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України статті нерухоме майно вважається самочинним будівництвом за наявності хоча б однієї з трьох умов, а саме:

1) воно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети;

2) воно збудоване або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту;

3) воно збудоване або будується з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При цьому, збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 Цивільного кодексу України, а саме:

1) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці;

2) якщо така забудова порушує права інших осіб;

3) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим;

4) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Тобто, можливість знесення самочинного будівництва закон пов`язує саме з цими обставинами, а не з фактом невиконанням припису.

При цьому, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2019 року у справі №814/2645/15 та від 31 липня 2018 року у справі №813/6426/14.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 Цивільного кодексу України). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 376 Цивільного кодексу України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 Цивільного кодексу України).

У пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз`яснено, що знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

В даній справі судом встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2019 у справі №640/10332/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано Припис Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 10 травня 2019 року.

Так, в постанові суду апеляційної інстанції зазначено "... як встановлено судом апеляційної інстанції у зазначеній справі, Позивач не міг звертатись до ДАБІ із відповідними документами щодо надання дозволу на реконструкцію чи перебудову приміщень по вул. Молодогвардійська, 11 в м. Києві, оскільки зазначені приміщення були ним придбані з прилюдних торгів; Позивач не може нести відповідальності за добудови, прибудови приміщень чи їх реконструкцію, оскільки такі були здійснені іншою особою, а не ним; доводи Відповідача щодо відсутності в БТІ інформації щодо будівель літ. Г, Д, Е та план приміщень за 2003 рік не може свідчити, що саме Позивач здійснював реконструкцію приміщень чи добудував їх; із Звернення ТОВ "НВФ "Техновен" вбачається, що воно зверталось до Головного управління ДСНС у м. Києві, оскільки Позивачем ведеться господарська діяльність, яка збільшує ризики займання, що може завдати шкоди їх будівлям; проте, управління ДСНС не розглянуло дане звернення, а відправило його Відповідачу; Відповідач під час перевірки фактично не встановив, чи здійснювались будівельні роботи по реконструкції чи будівництву нежитлових приміщень саме Позивачем, лише послався на відсутність документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт; судова колегія врахувала обставини придбання Позивачем нерухомого майна по Молодогвардійській, 11 в м. Києві та звернула увагу, що в даному випадку у Позивача не може бути відповідних дозвільних документів, які дають право на виконання вищезгаданих робіт; посилання Відповідача на Лист Київського міського бюро технічної інвентаризації та на Звернення ТОВ "НВФ "Техновен" не є належним доказом, який свідчить про проведення реконструкції чи будівельних робіт приміщень саме Позивачем; щодо долучених до справи фотокарток, то вони не є належними доказами у справі, оскільки на них відсутня дата виготовлення, відсутня прив`язка до певної адреси місця розташування зазначених приміщень; крім того, із зазначених фотокарток не можливо визначити чи зафіксовані на них приміщення не були такими ж під час їх придбання Позивачем з прилюдних торгів; щодо експлуатації приміщення Позивачем колегія суддів дійшла висновку, що всі приміщення ним придбано у власність, зареєстровано у встановленому законом порядку, а тому будь-якого додаткового дозволу на їх експлуатацію отримувати не потрібно.

Постановою Верховного суду від 10.12.2020 у справі №640/10332/19 касаційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року - без змін.

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2019 у справі №761/23551/19 скасовано постанову директора департаменту з питань державної архітектурно-будівельного контролю м. Києва №319/19 від 28.08.2019р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч.9 ст.96 КУпАП України та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2019 апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року змінено в мотивувальній частині щодо підстав для скасування постанови №31/19 від 28.08.2019 (28.05.2019) року, викладених в мотивувальній частині постанови Шостого апеляційного адміністративного суду.

Змінено резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2019 року, зазначивши номер постанови від 28.08.2019 (28.05.2019) року «№31/19».

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва залишено без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 30 вересня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження: вул. Хрещатик, 32А, м. Київ, 01001, );

відповідач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.