Справа № 380/1225/25
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/1225/25 пров. № А/857/21588/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року в справі № 380/1225/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Гавдик З.В.,

час ухвалення рішення 16 травня 2025 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення 21 травня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (далі - відповідач), в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення перерахунку та виплати позивачу у встановленому законом розмірі компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009р. на момент фактичної виплати заборгованості з пенсії.

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу у встановленому законом розмірі компенсації втрати частини доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009р. по день фактичної виплати заборгованості з пенсії, з розміру фактично виплаченої позивачу пенсії у зазначеному періоді, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не прийняття рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії за заявою ОСОБА_1 від 15.12.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення адміністративного позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що право позивача на поновлення та перерахунок пенсії за віком, починаючи з 01.11.2009 р., як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, з виплатою компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії , встановлено рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2022р. у справі № 380/13093/22 (ЄДРСР № 107120354), зі зміною, згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023р. (ЄДРСР № 109026633), Львівського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 р. у справі № 380/11008/23 (ЄДРСР № 111848792), Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2024р. у справі № 380/5500/24 (ЄДРСР № 118595212), та не підлягає повторному доказуванню.

Відповідач тривалий час ухилявся від виконання судового рішення у справі 380/13093/22 в частині нарахування та виплати компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії з 01.11.2009р., в силу чого позивач шість разів зверталася до судів обох інстанцій в рамках процедури судового контролю.

За заявою позивача від 02.03.2024р. в особистому кабінеті на Веб-порталі ПФУ листом відповідача 18.03.2024 р. №7551-7064/З-52/8-1300/24 подано розрахунок компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії за віком за період з 07.10.2009 р. по 01.04.2023 р. (дод. 13 позову). З розрахунку випливає, що компенсація втрати доходу в сумі 149416,15 грн, що виплачена позивачу у жовтні 2023р. та березні 2024р., розрахована від розміру місячної пенсії за період з 01.11.2009р. по 01.04.2023 р. у твердому (постійному) розмірі 610,03 грн.

За результатом судового розгляду у справі № 380/11008/23 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача, однак, компенсація втрати доходу за результатом такого перерахунку не виплачена. За результатом судового розгляду у справі № 380/5500/24 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача, як непрацюючій особі та дитині війни, з виплатою компенсації втрати доходу в сумі 17214,26 грн від надбавки до загальної суми пенсії за результатом такого перерахунку виключно. Повторні звернення позивача для захисту порушеного права до судів обох інстанцій в порядку судового контролю за виконанням судових рішень у справах №№ 380/13093/22, 380/11008/23, 380/5500/24, 380/13550/24 залишені без задоволення.

Таким чином, позивач, незважаючи на вичерпання всіх наданих їй законом заходів для захисту свого права, не змогла добитися відновлення порушеного органом ПФУ права на отримання компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 01.11.2009 р., у встановленому законом розмірі, виходячи їх фактично виплаченої пенсії.

З довідки на Вебпорталі ПФУ про виплачену позивачу пенсію в період з 01.11.2009р. по 31.12.2024 р. випливає, що позивачу виплачено пенсію в зазначеному періоді в загальній сумі 459677,99 грн., а компенсація втрати доходу нарахована від загального розміру пенсії 110837,64 грн (98207,33 + 12630,31). Чергова заява позивача від 15.12.2024р. в особистому кабінеті на Веб-порталі ПФУ, про перерахунок та виплату компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009 р. по теперішній час, з урахуванням раніше виплачених сум, листом відповідача на Веб-порталі ПФУ від 30.12.2024 р. № 28205-30515/З-54/8-1300/24 залишено без задоволення, з посиланням на відсутність законних підстав.

Зазначає, що з листа відповідача на Веб-порталі ПФУ від 30.12.2024 р. № 28205-30515/ З-54/8-1300/24, за результатом розгляду заяви позивача від 15.12.2024 р., вбачається, що відмова у нарахуванні та виплаті компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії не мотивована ненаданням позивачем необхідних документів, тому не може бути прийнята до уваги, оскільки судом можуть виключно мотиви, за якими виходив відповідач, розглядаючи заяву позивача. Суд помилково застосував до заяви позивача від 15.12.2024 вимоги, які пред`являються до заяви про призначення, перерахунок, поновлення, продовження виплати пенсії тощо, згідно з розділом II "Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV" від 25.11.2005 № 22-1.

Також не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що керуючись пунктом 2.9 розділу II Порядку Подання та оформлення документів для призначення (перерахунок) пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 де зазначено, що під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу III та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Особи, які тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), надсилають копії вищезазначених документів, засвідчені в порядку, визначеному пунктом 2.23 цього розділу, та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.

Зважаючи на факт проживання громадянина України ОСОБА_1 за межами України (HaGilad St 3/102, Naharuya, 2222202, Israe), на її поважний вік, на зміст позовних вимог, а також дату видачі довіреності - 10.08.2021, представником позивача не долучено належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 є живою.

Відповідач, звертає увагу на наявність визначення «з вини органу». Однак, наявність вини в даному випадку відсутня, які відсутні неправомірні дії. Основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст. 46 Закону № 1058, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (конкретна дія, а не виникнення права на таку дію) та їх несвоєчасна виплата.

Відповідно до зазначеного вище, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати виплачується у випадку порушення встановлених строків їх виплати з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Зазначає, що позивач в котрий раз звертається із тотожними вимогами до суду.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15.12.2024 позивачка звернулася до відповідача із заявою «Про перерахунок та виплату компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009р. по теперішній час, з урахуванням раніше виплачених сум», в якій зазначила наступне:

«Ця заява подається в особистому кабінеті заявника на Веб-порталі ПФУ, відповідно до «Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, підписано кваліфікованою електронним підписом заявника.

Право заявника на поновлення виплати пенсії за віком, починаючи з 01.11.2009р., із компенсацією втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009р. по день фактичної виплати заборгованості з пенсії встановлено рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2022р. у справі № 380/13093/22 (ЄДРСР № 107120354), зі зміною, згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023р.(ЄДРСР № 109026633), рішенням Львівського окружного адміністративного суду. у справі №380/5500/24 (ЄДРСР №118595212).

На вимогу заявника 02.03.2024р. в особистому кабінеті на Веб-порталі ПФУ № ВЕБ- 13001-Ф-С-24-037826 від 02.03.2024р. листом ГУ ПФУ у Львівській області від 18.03.2024р. № 7551-7064/З-52/8-1300/24 подано розрахунок компенсації втрати частини доходів за затримку строків виплати пенсії за віком за період з 07.10.2009р. до 01.04.2023р., у сумі 149416,15 грн.

З розрахунку слідує, що компенсація розрахована, виходячи із розміру місячної пенсії за період з 01.11.2009р. до 01.04.2023р. у твердому (постійному) розмірі 610,03 грн. та загальній сумі заборгованості за пенсією 98207,23 грн., у той час як заявнику фактично нараховано та виплачено пенсію у зазначеному періоді в іншому розмірі.

Компенсація втрати частини доходів за затримку виплати пенсії в сумі 17214,26 грн. (додаток до листа ГУ ПФУ у Львівській області від 08.10.2024р. № 23236-24746/З-52/8- 1300/24 (на № ВЕБ-13001-Ф-С-24-155490 від 24.09.2024 р.), відноситься до заборгованості з пенсії, що утворилася від виключно доплати до пенсії після проведення перерахунку як непрацюючій особі та дитині війни.

Таким чином, до теперішнього часу Вами не надано доказів нарахування та виплати в установленому законом розмірі компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, починаючи з 01.11.2009р. по теперішній час, виходячи із розміру фактично виплаченої пенсії за віком за вказаний період.

Звертається увага, що обов`язок виплати компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії передбачено статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV»,

Прошу:

У строк до 10 днів провести перерахунок та виплату компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009р. по теперішній час, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, виходячи із розміру фактично виплаченої пенсії за віком за зазначений період, з урахуванням раніше виплачених сум».

30.12.2024 на вказану заяву позивачки відповідач листом надав наступну відповідь:

«Розглянувши Ваше звернення від 15.12.2024 № ВЕБ-13001-Ф-С-24-201376 щодо перерахунку та виплати компенсації, повідомляємо наступне.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі № 380/13093/22 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 № 380/13093/22 здійснено поновлення виплати Вашої пенсії за віком з 01.11.2009, з компенсацією втрати частини доходів.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 380/11008/23 здійснено перерахунок і виплату Вашої пенсії з 01.11.2009, з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, надбавок, підвищень, доплат та індексації відповідно до статей 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі № 380/5500/24 змінено Ваш статус у пенсійній справі починаючи з 01.11.2009 на статус непрацюючої особи та здійснено перерахунок пенсії за віком як непрацюючій особі з виплатою підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.01.2012 по 23.04.2014 у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність, а починаючи з 24.04.2014 - у розмірі 66,43 грн., нараховано компенсацію втрати частини доходу з 01.11.2009.

Розрахунки компенсації втрати частини доходу з 01.11.2009р. та довідку про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії Вам надано листом від 20.12.2024 № 1300-5202-8/207663.

Рішення, дії, бездіяльність органів Пенсійного фонду України відповідно до Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» можуть бути оскаржені до органу або посадової особи вищого рівня, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства».

Не погодившись з такою відповіддю пенсійного органу, позивачка звернулася з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з таких підстав.

Правовідносини компенсації втрати частини доходів врегульовані положеннями Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-III) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статей 1-4 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно із пунктами 1-5 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, серед іншого: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу вищенаведених норм випливає, що основною умовою для виплати передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Тобто компенсація за порушення строків виплати доходу виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата, індексація тощо) особи (працівника) з вини відповідача (роботодавця) не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари і послуги.

Дія норм Закону № 2050-III та Порядку № 159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Виплата компенсації втрати частини доходів проводиться незалежно від порядку і підстав їх (доходів) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені (такий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року в справі № 803/203/17, від 15 жовтня 2020 року в справі № 240/11882/19, від 29 квітня 2021 року в справі № 240/6583/20, від 05 липня 2022 року в справі № 420/7633/20, від 29 березня 2023 року в справі № 120/9475/21-а, від 12 вересня 2024 року в справах № 400/5837/23, № 240/18489/23, від 10 жовтня 2024 року в справі № 280/5397/19, від 18 грудня 2024 року в справі № 755/15005/23 та багато інших).

Застосовуючи указаний висновок, Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року в справі № 240/11882/19 констатував, що враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року. Верховний Суд визнав безпідставними доводи судів попередніх інстанцій про те, що право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили відповідним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення, зауваживши, що у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів. Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації. Такої ж позиції дотримувався Верховний Суд, серед інших постанов, у постанові від 29 квітня 2021 року в справі № 240/6583/20.

У постанові від 21 серпня 2023 року в справі № 460/6767/20 Верховний Суд, ураховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 травня 2019 року в справі № 804/2994/18, від 23 грудня 2020 року в справі № 640/7975/15-а, від 05 липня 2022 року в справі № 420/7633/20, від 09 серпня 2022 року в справі № 460/4765/20, дійшов висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку його виплати (частини основного розміру пенсії) саме за період з моменту неправомірного нарахування пенсії відповідачем, що встановлено судовим рішенням (у іншій справі), по фактичну її виплату.

За висновками Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, сформованими у постанові від 02 квітня 2024 року в справі № 560/8194/20, умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості. Тож, нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати проводиться у чітко визначений Законом № 2050-III строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Судова колегія вважає, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Невиплата компенсації у місяці, в якому проведено виплату заборгованості, свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.

Виплата компенсації не обумовлюється зверненням із відповідною заявою, натомість обов`язок щодо її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів.

Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.

Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 31 липня 2024 року в справі № 480/1704/19 та від 21 серпня 2024 року в справі № 200/63/23, основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу. Тобто законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Варто зазначити, що подібність правовідносин, яка визначається з метою урахування/застосування відповідного правового висновку, встановлюється також через законодавчо визначену подібність правовідносин, закладену у відповідних нормах Закону № 2050-III та Порядку № 159.

У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, а також у постановах Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19 зауважено, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до доводів позовної заяви, позивач обґрунтовує те, що право на поновлення та перерахунок пенсії за віком, починаючи з 01.11.2009р., як непрацюючого пенсіонера та дитини війни, з виплатою компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії , встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2012 у справі № 380/13093/22 , з урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 380/11008/23, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі № 380/5500/24, та не підлягає повторному доведенню.

Вказує, що позивачу виплачено пенсію за період з 01.11.2009р. до 31.12.2024 у загальній сумі 459677,99 грн., а компенсація втрати доходу нарахована від загального розміру пенсії 110837,64грн (98207,33 + 12630,31).

Оцінюючи висловлені міркування, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховним Судом уже сформована судова практика щодо застосування цих положень Основного Закону України, зокрема, у постановах від 14 серпня 2018 року у справі № 826/4174/16, від 18 жовтня 2018 року у справі № 802/2135/17-а, від 22 січня 2019 року у справі № 813/142/16, від 11 листопада 2020 року у справі № 191/1169/16-а (2-а/191/7/17), від 1 червня 2022 року у справі № 640/25836/20, від 27 липня 2022 року у справі № 540/606/20, від 19 червня 2024 року у справі № 826/3942/16, від 16 серпня 2024 року у справі № 580/7686/23, від 12 вересня 2024 року у справі № 400/3098/22.

Згідно з параграфом 4 Національної стратегії у сфері прав людини, затвердженої Указом Президента України від 24 березня 2021 року № 119/2021, до стратегічних цілей у сфері прав людини віднесено забезпечення кожному в Україні доступу до справедливого та ефективного судового розгляду незалежним і безстороннім судом, а також наявність ефективних механізмів виконання судових рішень.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р (II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України" від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р (II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20, від 18 травня 2022 року у справа № 140/279/21, від 14 серпня 2023 року у справі № 480/279/21, від 08 вересня 2023 року у справі № 640/21223/20 та від 20 грудня 2023 року у справі № 400/2839/22.

Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі № 200/3958/19-а.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 520/7983/21, аналізуючи положення статті 129-1 Конституції України у взаємозв`язку із статтею 370 КАС України та статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", дійшов висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Подібний висновок також сформульований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18 жовтня 2018 року у справі № 638/643/17, від 18 квітня 2019 року у справі № 808/2291/16, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 29 листопада 2019 року у справі № 805/5043/15-а, від 20 лютого 2020 року у справі № 15/6834/15, від 18 лютого 2022 року у справі № 520/3601/19, від 1 червня 2022 року у справі № 640/25836/20 та від 26 липня 2023 року у справі № 640/17504/19.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 11 Закону № 1404-VIII йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 16 лютого 2019 у справі № 816/2016/17 та у постановах Верховного Суду від 30 січня 2024 року у справі № 320/19014/23, від 21 лютого 2024 року у справі № 140/17323/23 та від 19 вересня 2024 року у справі № 400/3650/24.

Згідно зі статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вищезазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 06 серпня 2024 року у справі № 560/4755/20, від 14 серпня 2024 року у справі № 580/5660/22, від 19 вересня 2024 року у справі № 400/3650/24.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2022 року в справі 380/13093/22, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 11.07.2022 №16455/З-1300-21 про відмову у поновленні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , Ізраїль) виплату пенсії за віком із 01.11.2009.

Водночас постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2022 року по справі №380/13093/22 змінено, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження:79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10) поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , Ізраїль) виплату пенсії за віком з 01 листопада 2009 року, з компенсацією втрати частини доходів».

В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2022 року по справі №380/13093/22 - залишено без змін.

Тобто питання компенсації частини втрати доходів вирішено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2022 року в справі №380/13093/22, з урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року з питань судового контролю за виконанням судового рішення, прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі № 380/13093/22 з урахуванням змін, внесених постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023.

При ухваленні вищезазначеного судового рішення, окружний суд вказав, що зі змісту поданого звіту про виконання рішення суду та доповнення до звіту судом встановлено, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 у справі №380/13093/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області поновлено з 01.11.2009 виплату пенсії ОСОБА_1 . За період з 01.11.2009 по 30.04.2023 нараховано та виплачено 98207,33 грн.

Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області проведено нарахування компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 за період з 01.11.2009 по 30.04.2023 в сумі 149416,15 грн.

Як встановлено судом в ухвалі від 06.11.2023 "...із відповіді пенсійного органу про виконання рішення суду слідує, що нарахування компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , на виконання рішення суду, здійснено з урахуванням місячних індексів споживчих цін за період березень-квітень 2023 року та нарахована сума компенсації втрати частини доходів у розмірі 1672,47 грн...".

При цьому, у доповненні до звіту про виконання рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України зазначає, що виплата нарахованої компенсації втрати частини доходів за період з 01.11.2009 по 30.04.2023, з урахуванням виплаченої у жовтні суми 1672,47 грн, буде здійснена в березні 2024 року у сумі 147743,68 грн.

На підтвердження нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 01.11.2009 по 30.04.2023 на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 у справі №380/13093/22 відповідачем також наданий розрахунок, згідно якого сума компенсації, яка нарахована на виплатні відомості березня 2024 року становить 147743,68 грн.

Отже, з урахуванням поданого ГУ ПФУ у Львівській області звіту про виконання рішення суду та доповнення до вказаного звіту, місцевий суд в ухвалі з питань судового контролю за виконанням судового рішення від 29 лютого 2024 року зазначив, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі № 380/13093/22 з урахуванням змін, внесених постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 виконано в повному обсязі.

Відтак вирішено: рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі № 380/13093/22 вважати виконаним у повному обсязі.

Також, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року у справі № 380/5500/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо встановлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в пенсійній справі статусу працюючої особи та виплати підвищення до пенсії як дитині війни з 01.01.2012 у меншому розмірі. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області змінити статус ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) у пенсійній справі, починаючи з 01.11.2009 на статус непрацюючої особи та здійснити перерахунок пенсії за віком як непрацюючий особі з виплатою підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.01.2012 до 23.04.2014 у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність, а починаючи з 24.04.2014 - у розмірі 66 грн 43 к., з урахуванням компенсації втрати частини доходу за результатом нового перерахунку пенсії з 01.11.2009 та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум.

Надалі, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2025 року, констатовано, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі №380/5500/24 є виконане

У цих судових рішеннях встановлено, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі №380/5500/24 змінено статус ОСОБА_1 у пенсійній справі, починаючи з 01.11.2009 на статус непрацюючої особи та здійснено перерахунок пенсії за віком як непрацюючій особі з виплатою підвищення до пенсії як дитині війни за період з 01.01.2012 по 23.04.2014 у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність, а починаючи з 24.04.2014 - у розмірі 66,43 грн., нарахована компенсація втрати частини доходу з 01.11.2009.

ГУ ПФУ у Львівській області за період з 01.11.2009 по 31.12.2024 нарахувало та виплатило позивачці пенсію в сумі 459 677 грн 99 к., з урахуванням компенсації втрати частини доходів, що підтверджується довідкою про розмір призначеної і фактичної отриманої пенсії ОСОБА_1 від 20.12.2024 та визнається позивачем.

Відтак колегія суддів стверджує, що в межах адміністративних справ №380/5500/24 та № 380/13093/22 встановлено факт виконання остаточних судових рішень в таких.

Покликання позивача на те, що у вищезгаданих справах судами не надавалась оцінка розрахунку спірної компенсації, що і є основою цього розглядуваного спору, є безпідставним, оскільки зі змісту судових рішень, в порядку встановлення судового контролю за виконанням судових рішень вбачається, що вирішуючи питання прийняття звіту про виконання рішення, суди врахували наданий відповідачем розрахунок та факт виплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Колегія суддів зауважує, що дійсно ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року з питань судового контролю за виконанням судового рішення, якою прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі № 380/13093/22, в апеляційному порядку не переглядалася, оскільки ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_1 .

Однак колегія суду в межах цього апеляційного провадження не може ставити під сумнів висновок місцевого суду про виконання рішення, яке ґрунтується на безпосередньо досліджених розрахунках виплати компенсації частини витрати доходів, оскільки такий підхід порушує принцип res judicata.

При цьому, ненадання судом оцінки тому чи іншому доказу може свідчити про недотримання судом вимог статті 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, однак не може бути підставою для звернення до суду з новим позовом щодо уже вирішеного публічно-правового спору з покликанням на ті ж самі докази.

Аналогічний підхід до правозастосування висловлений Верховним Судом в постанові від 29 липня 2025 року в справі №420/32976/24.

Варто вказати, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року з питань повторного встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №380/13093/22 - без змін. У вказаній постанові, апеляційний суд зазначив, що подаючи повторно заяву про встановлення судового контролю представник позивача фактично не погодився із розміром нарахованої компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, що не складає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки в порядку контролю за виконанням рішення судом неодноразово зазначалось про суму нарахованої компенсації втрати частини доходів. Крім того, колегія суддів звернула увагу на те, що у даному випадку проблема виникла у зв`язку зі зволіканням позивача оскаржити ухвалу від 29.02.2024 про прийняття звіту, яка набрала законної сили в світлі юридичної визначеності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки питання нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів було врегульовано судами першої та апеляційної інстанції в межах розгляду справи № 380/13093/22.

Також безпідставним є покликання позивача на те, що між сторонами виникли нові правовідносини у зв`язку з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень стосовно перерахунку компенсації втрати доходу після зміни сум фактично виплаченої пенсії, оскільки в кожній судовій справі щодо якої висловлюється позивачка, останній присуджена відповідна компенсація, а розрахунок таких перевірено в рамках судового контролю, тобто був врахований (перевірений) під час вирішення питання прийняття звіту про виконання відповідачем судових рішень.

Суд зазначає, що позивачці проведено нарахування і виплату компенсації втрати частини доходу з 01.11.2009 року на виконання рішень в справах № 380/13093/22 та №380/5500/24, щодо кожної окремо. При цьому перерахунок в справі №380/5500/24 не може випливати на нараховану компенсацію в справі № 380/13093/22, оскільки в справі №380/5500/24 нараховано окрему компенсацію на суму боргу і така перевірена в межах процедури судового контролю, за результатами якого прийнято відповідні судові рішення.

Довід про те, що позивачу виплачено пенсію в спірному періоді в загальній сумі 459677,99 грн, а компенсація втрати доходу нарахована від загального розміру пенсії 110837,64 грн (98207,33 + 12630,31), є безпідставним, нічим не підтверджений та заснований на хибному уявленні про механізм здійснення нарахування компенсації частини втрати доходів.

Наявні в матеріалах цієї справи розрахунки спірної компенсації, були ретельно перевірені адміністративними судами в межах розгляду згаданих в цій постанові судових справ, доводи позивачки не відрізняються від тих, оцінки яким вже надана остаточними судовими рішеннями.

Більше того, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Райзман Олександр Якович, вже зверталась в Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила суд:

- визнати незаконним та скасувати розрахунок розміру компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії за віком за період з 01.11.2009 по 01.04.2023 в сумі 149416,15 грн., який подано листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.03.2024р. № 7551-7064/3-52/8-1300/24;

- зобов`язати відповідача провести розрахунок та виплату ОСОБА_1 у встановленому законом розмірі компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії за віком за період з 01.11.2009 по день виплати фактичної заборгованості з пенсії, з розрахунку виплаченої пенсії за віком за період з 01.11.2009 по теперішній час, з урахуванням її перерахунків та індексації, за вирахуванням раніше виплачених сум компенсації.

Позов обґрунтовувала тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі № 380/13093/22, яке змінено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023, встановлено право позивача на поновлення виплати пенсії за віком, починаючи з 01.11.2009, з виплатою компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії. Відповідач тривалий час ухилявся від виконання судового рішення у справі №380/13093/22 щодо нарахування та виплати компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії з 01.11.2009 внаслідок чого позивач шість разів звертався до суду в рамках процедури судового контролю. На вимогу позивачки 02.03.2024 відповідач листом 18.03.2024р. № 7551-7064/3-52/8-1300/24 надав представнику позивачки розрахунок компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії за віком за період з 07.10.2009 до 01.04.2023. З розрахунку випливає, що його проведено виходячи з розміру місячної пенсії за період з 01.11.2009 до 01.04.2023 у твердому (постійному) розмірі 610,03 грн. та загальній сумі пенсії 98207,23 грн, у той час як позивачу фактично нарахована та виплачувалася пенсія у зазначеному періоді у загальній сумі 234979,50 грн.

Позивачка вважала, що відповідач не виплатив позивачці в установленому законом розмірі компенсацію втрати доходу за затримку виплати пенсії починаючи з 01.11.2019 виходячи з розміру фактично виплаченої пенсії, тому порушене право позивачки підлягає судовому захисту, просить позовні вимоги задовольнити.

Втім рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року в справі №380/13550/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Тобто, нарахування компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії за віком за період з 01.11.2009 по день виплати фактичної заборгованості з пенсії, з розрахунку виплаченої пенсії за віком за період з 01.11.2009, вже перевірявся в межах позовного провадження в адміністративній справі 380/13550/24 і такому надана оцінка рішенням суду, яке набрало законної сили.

Суд ураховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21 січня 2025 року в справі № 160/3251/22

Суд апеляційної інстанції вказує, що спір з приводу виплати компенсації втрати частини доходів між сторонами вирішено в межах справ № 380/13093/22 та №380/5500/24, а розмір компенсації частини втрати доходів перевірений в межах процедур судового контролю в таких, за результатами яких ухвалено відповідні судові рішення.

Доводи про обчислення пенсії в твердому розмірі для розрахунку компенсації втрати доходів перевірені в межах адміністративний справ №380/13093/22 та № 380/13550/24.

Колегія суддів не заперечує можливість звернення до суду з позовом щодо оцінки правомірності нарахування та виплати компенсації частини втрати доходів, однак у випадку позивачки, остання реалізувала перевірку спірної компенсації в межах процедур судового контролю у відповідних справах, за результатами якої [перевірки] постановлені судові рішення, які набрали законної сили.

Що ж до висновку суду першої інстанції про нерозгляд заяви позивачки, то судова колегія вказує, що листом від 30.12.2024 № 28205-30515/3-54/8-1300/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області було відмовлено у здійсненні спірної виплати з тих мотивів, що належні суми вже виплачені ОСОБА_1 . Зазначене не заперечується і позивачкою.

Більше того, усталеною є практика згідно з якою відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством. Невиплата компенсації у місяці, в якому проведено виплату заборгованості, свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.

Виплата компенсації не обумовлюється зверненням із відповідною заявою, натомість обов`язок щодо її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів. Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Підстави для скасування рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі у відповідній частині визначено статтею 319 КАС України.

Частиною 1 статті 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Перелік підстав за наявності яких суд повинен закрити провадження у справі наведено у статті 238 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 238,308,315,319,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року в справі № 380/1225/25 скасувати та прийняти постанову, якою провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 01 жовтня 2025 року