Справа № 520/14612/25
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

01 жовтня 2025 р. справа № 520/14612/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Харківській області №Ф-6030 2040-У від 15.04.2025 зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 20 526 грн. 00 коп.;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Харківській області внести відомості про зменшення податкового боргу ФОП ОСОБА_2 зі сплати ЄСВ на суму 20 526 грн. 00 коп. в інформаційно-комунікаційну систему «Податковий блок» по єдиному внеску, код бюджетної класифікації 71040000.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду у адміністративній справі №520/14612/25 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі, при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.02.2025, будучи ФОП, позивачем подано декларацію платників єдиного податку фізичної особи-підприємця за звітний 2024 рік, яка прийнята ГУ ДПС у Харківській області за реєстраційним номером №. 17.03.2025 позивач знятий з обліку платника податків. Листом від 17.03.2025, поданим через кабінет платника податків, позивач проінформував ГУ ДПС у Харківській області, що Єдиний соціальний внесок був утриманий із заробітної плати з основного місця роботи ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ОЛІЙНОЕКСТРАКЦІЙНИЙ ЗАВОД КЕРНЕЛ ГРУП» код ЄРДПОУ 00373907. Позивач вказує на те, що з лютого 2022 року має постійне місце роботи ПрАТ «ПОЛТАВСЬКИЙ ОЛІЙНОЕКСТРАКЦІЙНИЙ ЗАВОД КЕРНЕЛ ГРУП» код ЄРДПОУ 00373907, де отримує заробітну плату, крім того роботодавець здійснює утримання ЄСВ за свого працівника ОСОБА_1 , що підтверджується Довідкою (форма ОК-7), згідно з якою у ОСОБА_1 відсутня поточна заборгованість зі сплати ЄСВ, страхувальником виступає роботодавець і на цей час. Крім того, 24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану. 15.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-ІХ відповідно до якого з 1 березня 2022 року до припинення воєнного стану, а також протягом дванадцяти місяців після такого припинення фізичні особи-підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, мають право не сплачувати єдиний внесок за себе. Таким чином, на думку позивача, відповідач без належних правових підстав виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ, якого не існує.

Від Головного управління ДПС у Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ ДПС з 28.09.2023 по 17.03.2025 як фізична особа-підприємець та в період з 01.01.2024 по 17.03.2025 застосовував спрощену систему оподаткування (єдиний податок, 2 група). Заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 20526,00 грн. виникла за результатом подання ОСОБА_1 . Податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця з сформованим Додатком 1 «Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» за 2024 різ від 11.02.2025 № з самостійно визначеним нарахуванням єдиного внеску з січня по грудень 2024 року на загальну суму 20526,00 грн. Відповідач зазначає, що для осіб, що виявили бажання сплачувати єдиний внесок з 01.03.2022 по 31.12.2024 для подальшого зарахування сплаченого періоду до страхового стажу, нарахування проводяться відповідно до поданої Декларації залежно від обраної системи оподаткування. Для вирішення питання коригування даних в ІКП 71040000 в частині самостійно нарахованого єдиного внеску за січень грудень 2024 року в Декларації від 11.02.2025 № в розмірі 20526,00 грн. платник єдиного внеску може виправити показники сум нарахованого доходу та сум нарахованого єдиного внеску, у разі виправлення самостійно виявлених помилок, за 2024 рік, шляхом подання Декларації з формуванням Додатка 1 з типом форми «Уточнююча». Отже, на думку представника відповідача, у спірних правовідносинах вчинене ГУ ДПС у Харківській області волевиявлення з приводу реалізації адміністративної функції не спричинило безпідставного настання негативних наслідків для заявника, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , був зареєстрований як фізична особа-підприємець за наступними видами діяльності: 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний); 47.74 Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на обліку в Головного управління у Харківській області з 28.09.2023 по 17.03.2025.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця 17.03.2025, номер запису: 002413041, підстава: власне рішення.

За реєстраційними даними ІКС "Податковий блок" ФОП ОСОБА_1 в період з 01.01.2024 по 17.03.2025 застосовував спрощену систему оподаткування (єдиний податок, 2 група).

11.02.2024 ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису подана Податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця з сформованим Додатком 1 "Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску" за 2024 рік реєстраційний номер № з самостійно визначеним нарахуванням єдиного внеску з січня по грудень 2024 року на загальну суму 20526,00 гривень, що підтверджується копією даної декларації та квитанцією №2 про доставку документу ДПС.

Станом на 01.04.2025 заборгованість зі сплати єдиного внеску складала 20526,00 гривень, яка виникла за результатом подання Податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця з сформованим Додатком 1 "Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску" за 2024 рік від 11.02.2025 № з самостійно визначеним нарахуванням єдиного внеску з січня по грудень 2024 року на загальну суму 20526,00 гривень.

За період з 28.09.2023 по 17.03.2025 нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі ОСОБА_1 не проводились.

У зв`язку з несплатою самостійно визначеної позивачем у поданій Декларації суми єдиного внеску за 2024 рік в розмірі 20526,00 грн., Головним управлінням у Харківській області сформовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.04.2025 №Ф-6030-2040У.

За даними інтегрованої картки платника єдиного внеску за технологічним кодом бюджетної класифікації 71040000 (ІКП 71040000) станом на 27.06.2025 заборгованість не сплачена.

Вважаючи податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області від 15.04.2025 №Ф-6030-2040У протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі -ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінювачів, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Так, пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 28.09.2023 по 17.03.2025 перебував на обліку в ГУ ДПС у Харківській області як фізична особа-підприємець. В період з 01.01.2024 по 17.03.2025 позивач перебував на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 2 групи.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, тобто й на осіб, які обрали спрощену систему оподаткування як самозайняті особи (частина 3 статті 6 Закону №2464-VI).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону №2464-VI).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач самостійно визначив собі базу нарахування єдиного внеску за 2024 звітний рік, про що свідчать дані поданої платником податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця від 11.02.2024 №, зокрема у Додатку 1 до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця "Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску" платником нараховано єдиного внеску за січень - грудень 2024 року у сумі 20526,00 грн.

Суд зауважує, що п. 9-19 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначає, що тимчасово, з 1 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом дванадцяти місяців після припинення або скасування воєнного стану, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовується.

При цьому такими особами розрахунок єдиного внеску у складі податкової декларації не заповнюється за період, в якому відповідно до абзацу першого цього пункту єдиний внесок не нараховувався, не обчислювався та не сплачувався.

Враховуючи, що позивач у 2024 році був платником єдиного податку та перебував на спрощеній системі оподаткування, крім того, як свідчать матеріали справи, у спірний період позивач був найманим працівником і роботодавець сплачував за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Довідка Форми ОК-7), ОСОБА_1 мав право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе з 01.03.2022.

Однак, як слідує із поданої платником податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця від 11.02.2025 № та Додатку 1 до цієї податкової декларації "Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску", позивач самостійно нарахував та обчислив єдиний внесок за січень - грудень 2024 року у сумі 20526,00 грн., однак не сплатив вказану суму у визначений законом строк. Тобто, позивач не скористався правом на звільнення від сплати єдиного внеску, оскільки подав податкову декларацію за 2024 рік, в якій самостійно визначив суму єдиного внеску, заповнивши рядок 21 податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця від 11.02.2025 № та графу 4 Додатку 1 "Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску".

Доказів подання уточнень до цієї податкової декларації позивач суду не подав.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції №449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), окрім іншого, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

За змістом пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Відтак, на підставі цієї податкової декларації, враховуючи несплату позивачем самостійно нарахованого єдиного внеску та дані інформаційної системи податкових органів, ГУ ДПС у Харківській області правомірно сформувало вимогу від 15.04.2025 №Ф-6030-2040У про сплату боргу (недоїмки) у сумі 20526,00 грн.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.11.2019 у справі №826/1647/16, обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 в справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Суб`єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду належні докази, які спростовують заперечення позивача щодо неправомірності винесеної податковим органом та оскаржуваної позивачем вимоги, а відтак, виконав вимоги процесуального Закону та довів правомірність своєї поведінки.

Натомість, наведені позивачем заперечення, не підкріплені належними та допустимими доказами, а також встановлені судом обставини справи, повністю спростовують його доводи щодо протиправності оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що вимога Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6030-2040-У від 15.04.2025 зі сплати єдиного внеску в сумі 20526,00 грн. прийнята з дотриманням порядку і у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Позовні вимоги в зобов`язальній частині також не підлягають задоволенню як похідні.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.