Справа № 380/9571/25
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 рокусправа № 380/9571/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ), в якому просить суд:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, які полягали у відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку із відсутністю терміну проживання;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 починаючи із дати звернення до Пенсійного фонду України (13.03.2025), пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка вважає, що має право на призначення пенсії відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку, однак відповідач безпідставно відмовив у призначенні такої пенсії з підстав відсутності необхідного періоду проживання чи роботи в зоні гарантованого добровільного відселення, бо час роботи позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення з 09.09.1991 до 01.06.1992 не зараховано, так як цей період перетинається з періодом навчання позивачки в Рівненському деравному гуманітарному університеті з 01.09.1988 до 24.06.1993. Позивачка вважає, що період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується наданими до органу Пенсійного фонду документами, зокрема, довідками з місця праці та посвідченням про статус громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 27.05.2025 суд постановив відкрити спрощене провадження без виклику сторін.

Від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, у якому він проти позову заперечує, вважає, що період роботи чи проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення з 09.09.1991 до 01.06.1992 не зараховано, а відтак тривалість проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року становить 02 роки 04 місяці 06 днів, а не три роки, як того вимагає закон, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Просить у позові відмовити.

Суд встановив таке.

Позивачка, ОСОБА_1 , має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 22.02.1994.

13.03.2025 позивачка звернулася із заявою до територіального органу Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Заяву позивачки розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №27 від 20.03.2025 позивачці відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 р.

Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (далі - Закон №1058-ІV), який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено у статті 26 Закону №1058-ІV. Зокрема, передбачено, що право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років, за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Згідно з частиною першою статті 55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 2 цієї частини передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - це особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Як видно зі спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №27 від 20.03.2025 позивачці відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993. Це рішення відповідач мовтивував тим, що час роботи позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення з 09.09.1991 до 01.06.1992 не зараховано, так як цей період перетинається з періодом навчання позивачки в Рівненському деравному гуманітарному університеті з 01.09.1988 до 24.06.1993.

Разом з цим, суд встановив, що згідно з довідкою Вирівської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 10.01.2025 №2-3 ОСОБА_1 з 01.01.1986 до 01.09.1988 та з 19.11.1993 до цього часу зареєстрована та постійно проживає в селі Кам`яне-Случанське Сарненського району Рівненської області.

Кам`яне-Случанська гімназія Вірівської сільської ради Сарненського району Рівненської області видала позивачці довідки від 10.01.2025 №№01,02,03 про те, що вона дійсно працювала на посаді вчителя російської мови та літератури в Кам`яне-Случанській гімназії Вірівської сільської ради Сарненського району Рівненської області з 09.09.1991 до 01.06.1992, з 15.08.1993 до цього часу, а також, що загальноосвітня школа І-ІІ ступенів с. Кам`яне перейменована в Кам`яне-Случанську гімназію Вірівської сільської ради Сарненського району Рівненської області.

Обставини роботи позивачки в в Кам`яне-Случанській гімназії Вірівської сільської ради Сарненського району Рівненської області з 09.09.1991 до 01.06.1992 підтверджені також записами у трудовій книжці.

В силу положень Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, село Кам`яне-Случанське Сарненського району Рівненської області належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, спірний період роботи позивачки з 09.09.1991 до 01.06.1992 в Кам`яне-Случанській гімназії Вірівської сільської ради Сарненського району Рівненської області, згідно з пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ, надає позивачці право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Також суд ураховує, що на час звернення позивачки до суду її належність до осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалась, посвідчення не визнано недійсним, а отже є таким, що підлягає для застосування і надання пільг, встановлених Законом № 796-ХІІ.

Однією із таких пільг є зниження пенсійного віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону №796-ХІІ.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постанові від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.

Таким чином, наявність у позивачки зазначеного посвідчення є достатнім підтвердженням факту, що вона протягом 3 років до 01.01.1993 проживала та працювала у зоні гарантованого добровільного відселення.

Крім того, суд зазначає, що у відповідача відсутні безпосередні докази, які б вказували на те, що позивачка проживала чи працювала в іншому населеному пункті, яке не відноситься до території радіоактивного забруднення.

Натомість наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт проживання (роботи) позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення протягом того періоду часу, що необхідний для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ.

З урахуванням викладеного, суд висновує про наявність у позивачки порушеного права, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 13.03.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням висновків суду.

Таке рішення суд ухвалює виходячи за межі позовних вимог з метою захисту порушених прав позивачки.

Суд ураховує, що статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Отже, повноваження щодо призначення пенсії належить до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є формою втручання у повноваження.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

Отже вимоги позивачки в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати їй пенсію є необґрунтовані.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

При зверненні до суду позивачка сплатила 1211,20грн судового збору.

Відповідно до ст.139 КАС України з відповідача, його бюджетних асигнувань на користь позивачки належить стягнути 605,60 грн.судових витрат, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №27 від 20.03.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням висновків суду.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.10.2025.

Суддя Лунь З.І.