Справа № 140/10279/25
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року ЛуцькСправа № 140/10279/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач, ВДВС м. Луцька) про визнання протиправною бездіяльності Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у знятті арешту накладеного на майно ОСОБА_1 та зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти з майна ОСОБА_1 накладені: постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №14378090, від 17.08.2015 р., Першого ВДВС Луцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження 10911155; постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №14378090, від 05.11.2015 р., Першого ВДВС Луцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження 11922232; постановою б/н, від 19.02.2010 р., Другого відділу ДВС Луцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження 9840700; постановою б/н, від 22.02.2010 р., Другого відділу ДВС Луцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження 9839873.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо майна ОСОБА_1 існує тип обтяження: арешти нерухомого майна, реєстраційні номери обтяження №9839873 від 18.05.2010, №9840700 від 19.05.2010, №10911155 від 25.08.2015, №11922232 від 05.11.2015. Підставами обтяжень зазначені постанови державних виконавців від 19.02.201 та 22.02.2010 року у виконавчому провадженні яке не можна ідентифікувати та постанови від 17.08.2015 та 05.11.2015 у ВП 14378090. Постановою від 06.11.2015 ВП №14378090 виконавчий лист повернуто стягувачеві. Виконавчий документ повторно не пред`являвся, строки його пред`явлення до виконання закінчені, а саме виконавче провадження знищене у зв`язку із закінченням строків зберігання. На даний час будь-які виконавчі провадження щодо позивача відсутні.

Позивач з посиланням на норми закону вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не знаття арештів на майно, позаяк будь-яких виконавчих проваджень відносно нього не існує та виконавчі дії не проводяться. З урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін з урахуванням §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Розгляд справи призначено на 11:00 год. 26.09.2025. 26.09.2025 в справі було оголошено перерву до 10:30 год. 02.10.2025.

Відповідач у своїй заяві вказав на те, що постановою від 06.11.2015 ВП №14378090 завершено виконавче провадження на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV, матеріали виконавчого провадження знищено.

У судовому засіданні 26.09.2024 представник позивача позовні вимоги підтримала із підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча належними чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

В справі було оголошено перерву до 10:30 год 02.10.2025.

У судове засідання 02.10.2025 представники сторін не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника.

Враховуючи особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, зокрема передбаченої частиною 7 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень частини 2 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (частина 3 статті 268 КАС України).

Згідно із частиною третьою статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням приписів частини третьої статті 194, частини четвертої статті 229, частини третьої статті 268 КАС України, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши вступне слово представника позивача 26.10.2025, дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (довідка від 05.09.2025 року №442377285) в ньому зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна ОСОБА_1 №9839873 від 18.05.2010, №9840700 від 19.05.2010, №10911155 від 25.08.2015, №11922232 від 05.11.2015. Підставами обтяжень зазначені постанови державних виконавців від 19.02.2010 та 22.02.2010 року у виконавчому провадженні, яке не можна ідентифікувати та постанови від 17.08.2015 та 05.11.2015 у ВП 14378090 (а.с.10-14).

ВДВС в м. Луцьку листом від 25.08.2025 №126211 (а.с.8) на його заяву повідомило позивача про наявність даних обтяжень. Вказало, що виконавче провадження №14378090 є завершеним 06.11.2015 на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, а тому відсутня інформація про наявність боргу в межах даного провадження.

На даний час неможливо ідентифікувати виконавче провадження в межах яких накладались обтяження №9839873 від 18.05.2010, №9840700 від 19.05.2010. Враховуючи вказане підстави для зняття арешту згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

На звернення ОСОБА_1 , листом від 05.09.2025 №132307 (а.с.9) відповідач повідомив, що станом на дану дату у ВДВС м. Луцька відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення/зобов`язання на користь фізичних/юридичних осіб та стягнення аліментів з ОСОБА_1 .

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з нерухомого майна, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арештів на нерухоме майно позивача (обтяження вчинені 2010, 2015 роках) регламентувались Законом №606-XIV.

Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (частина перша, пункт 5 частини третьої).

Процедура накладення арешту на майно боржника врегульована статтею 57 Закону №606-XIV. Частинами першою та другою вказаної статті було передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-XIV підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 50 Закону №606-XIV було обумовлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі закінчення виконавчого провадження (крім певних винятків), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.

Судом встановлено, що виконавче провадження №14378090, у межах якого накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , було повернуто стягувачу 06.11.2015 на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону №606-XIV), яким установлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Що стосується обмежень накладених у 2010 році, то на даний час неможливо ідентифікувати виконавчі провадження в межах яких вони накладались, та яким чином вони були завершені.

Отже, на момент вчинення цієї дії у державного виконавця були відсутні законодавчо визначені підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Частиною п`ятою статті 47 Закону №606-XIV передбачалося, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

За приписами частини першої стаття 22, частини третьої статті 23 Закону №606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Не є спірною та обставина, що повторно виконавчі листи про стягнення для примусового виконання не пред`являлися та у зв`язку із закінченням строку пред`явлений вже не може бути. Тож відсутність виконавчих проваджень свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон №1404-VIII.

Відповідно до частини третьої статті 59 Закону №1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

За приписами частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну Укроборонпром, акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну Укроборонпром, державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну Укроборонпром або на момент припинення Державного концерну Укроборонпром було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності, звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону №1404-VIII).

Позивач не оскаржує неправомірність постанови про накладення арешту на майно боржника. У той же час матеріали справи не містять доказів існування на час звернення позивача у вересні 2025 року підстав для самостійного зняття виконавцем арешту нерухомого майна боржника, перелік яких наведено у частині четвертій статті 59 Закону №1404-VIII, з чим погодився представник позивача у судовому засіданні.

Поряд з тим, в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відкриті виконавчі провадження, у яких позивач ОСОБА_1 був боржником, а матеріали виконавчих проваджень, у межах яких накладалися арешти, у зв`язку із закінченням строку зберігання знищено, що підтвердив відповідач.

Матеріали справи не містять належних доказів, які б вказували на наявність у позивача заборгованості зі сплати виконавчого збору, та існування підстав для його стягнення на цей час.

Відсутність належних та допустимих доказів про наявність невиконаних зобов`язань позивача та обґрунтованість існування арешту протягом тривалого часу безумовно порушує його майнові права як власника та є несправедливим.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27.03.2020 у справі №817/928/17, відповідно до якого як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

У розглядуваному випадку відсутні підстави для визнання бездіяльності відповідача протиправною, оскільки, як уже було зазначено судом, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону №606-XIV у відповідача не було правових підстав, визначених статтею 50 цього Закону, для зняття арешту з майна боржника; відсутні такі підстави для самостійного зняття арешту державним виконавцем за заявою позивача згідно з частиною четвертою статті 59 цього Закону.

Натомість, з огляду на те, що починаючи з 2015 року виконавчі документи на виконання повторно до органів державної виконавчої служби не пред`являвся та на виконанні не перебувають, а матеріали справи не містять доказів правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного арешту на нерухоме майно позивача, то арешт на майно позивача, накладений у межах виконавчих провадження б/н та №14378090, втратив свою актуальність як засіб забезпечення реального виконання виконавчих документів.

Іншого відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено.

Керуючись статтями 243-246, 271, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладених згідно постанов від 19.02.2010 та 22.02.2010 у виконавчому провадженні б/н та від 17.08.2015 та 05.11.2015 у виконавчому провадженні №14378090.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна, накладеного на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від постанов від 19.02.2010 та 22.02.2010 у виконавчому провадженні б/н та від 17.08.2015 та 05.11.2015 у виконавчому провадженні №14378090.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 27а, ).

Суддя Р.С. Денисюк