Справа № 180/1553/25
Суддя: Янжула О. С.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 180/1553/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 р. Марганецький міський суд міста Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Янжули О.С.,

секретар Котова Н.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Шаповалова О.Г.,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Марганець адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Шевченка Андрія Вікторовича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

04.08.2025 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд скасувати постанову ББА №277928 від 27.06.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.5 ст.121,ч.6 ст.121ч. 2 ст. 126 КУпАП у відношенні ОСОБА_3 , справу закрити за відсутністю складу правопорушення.

Ухвалою судді від 08.08.2025 року задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 27.06.2025 року інспектор сектору реагування патрульної поліції ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Шевченко Андрій Вікторович відносно нього - ОСОБА_1 виніс постанову серія ББА № 277928 по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.5 ст.121,ч.6 ст.121ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Вказаною постановою встановлено, що він - ОСОБА_1 27.06.2025 року об 11-40 годині керував мопедом Mi Electric Scooter 1S не в застегнутому мотошоломі, не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме через відсутність посвідчення водія А1 відповідної категорії на мопед, а сам транспортний засіб не був зареєстрованим у встановленому порядку в органах Національної поліції, чим порушив п.п. 2.1 а, 2.3 г, 30.2 Правила дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч.5 ст.121,ч.6 ст.121ч. 2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дії інспектора Шевченка Андрія Вікторовича є неправомірними, а постанова по справі про адміністративні правопорушення є незаконною і підлягає скасуванню.

Він не порушив Правила дорожнього руху. Дійсно він - ОСОБА_1 27.06.2025 року об 11-40 годині по вулиці Зелена в місті Марганець Дніпропетровської області керував електросамокатом Мі Electric Scooter 1S, не маючи посвідчення водія А1 відповідної категорії на мопед. Електросамокат Мі Electric Scooter 1S не був зареєстрований у встановленому порядку в органах Національної поліції та під час керування електросамокатом він не користувався мотошоломом. Вказаний електросамокат Мі Electric Scooter 1S не є механічним транспортним засобом, оскільки його потужність становить 0.5 кВт, максимальна швидкість становить 25 км/год, що підтверджується технічною характеристикою, наданою виробником.

Вказане в постанові формулювання щодо керування "мопедом Мі Electric Scooter 1S" є не лише юридично некоректним, а й фактично хибним, оскільки транспортного засобу під назвою "мопед Мі Electric Scooter 1S" в природі не існує.

Він не порушив вимоги вказаних статей КУпАП оскільки:

-електросамокат Мі Electric Scooter 1S не є механічним транспортним засобом, оскільки його потужність становить 0.5 кВт, максимальна швидкість - 25 км/год, що не відповідає визначенню механічного транспортного засобу, наведеному в пункті 1.10 Правил дорожнього руху України;

-у Правилах дорожнього руху України передбачено обов`язки та права водіїв механічних транспортних засобів, однак вони не поширюються на осіб, які керують засобами, що не є механічними транспортними засобами (зокрема, такими як електросамокати з характеристиками, що не перевищують зазначених показників);

-електросамокат Мі Electric Scooter 1S не підпадає під визначення механічного транспортного засобу, оскільки його потужність менша за 3 кВт, а отже, не є об`єктом обов`язкової державної реєстрації, та на нього не поширюються вимоги щодо використання мотошолома або ременів безпеки.

Він не порушив вимоги статей КУпАП, що стосуються водіїв механічних транспортних засобів, оскільки не є таким водієм у розумінні Правилах дорожнього руху України.

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, крім іншого зазначив, що у постанові вказано не вірну інформацію, а саме, що він відмовився від підпису у постанові. Відносно нього, у його присутності було складено протокол по ч.1 ст. 130 КУпАП, а вказана постанова була складена за його відсутності та надійшла на його адресу поштою, що підтверджується поштовим конвертом та відтиском на ньому, наданим для огляду у судовому засіданні.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував пояснив, що дійсно 27.06.2025 року об 11-40 годині по вулиці Зелена в місті Марганець Дніпропетровської області позивач керував мопедом Мі Electric Scooter 1S, не маючи посвідчення водія А1 відповідної категорії на мопед. мопед Мі Electric Scooter 1S не був зареєстрований у встановленому порядку в органах Національної поліції та під час керування електромопедом він не користувався мотошоломом.

Зазначив, що оскільки ПДР України не мають такого поняття як електросамокат, то у відповідність п.1.10 ПДР України двоколісний транспортний засіб, що має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт має назву мопед. Саме тому ним у постанові вказано, що позивач керував мопедом. Вказав, що на його думку, усі двоколісні транспортні засоби, що мають двигун з робочим об`ємом від 0 до 50 куб. см або електродвигун потужністю від 0 до 4 кВт є мопедами, а отже являються механічними транспортними засобами. Тому, у розумінні п.2.1.а.ПДР водій повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, у відповідність п.2.3.г. ПДР водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі або мопеді бути в застебнутому мотошоломі й не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів, і у відповідність п.30.2 ПДР на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.

Крім того вважає, що судом безпідставно поновлено позивачу строк на подачу позову до суду, оскільки позивачем не надано належних доказів, на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 27.06.2025 року інспектором сектору реагування патрульної поліції ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Шевченком Андрієм Вікторовичем винесено постанову серії ББА № 277928 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.п. 2.1 а, 2.3 г, 30.2 Правил дорожнього руху (надалі ПДР)та відповідно до ч.5 ст.121,ч.6 ст.121ч. 2 ст.126 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 27.06.2025 року об 11-40 годині ОСОБА_1 керував електросамокатом «Mi Electric Scooter 1S» не в застегнутому мотошоломі, не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме відсутність посвідчення водія відповідної категорії - А1 на мопед, а сам транспортний засіб не був зареєстрованим у встановленому порядку в органах Національної поліції, тобто на ТЗ не встановлений номерний знак відповідного зразка.

До даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правил дорожнього руху (надалі ПДР), норми Закону України «Про дорожній рух».

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Юридичний склад адміністративного правопорушення передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).

Отже, особа може бути притягнуто до адміністративної відповідальності виключно за умови встановлення складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суб`єктивна сторона вказаних правопорушень визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Згідно статті 10 КУАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел).

Тобто, суб`єктивна сторона, як елемент складу адміністративних правопорушень, відповідальність за які встановлена ч.5 ст. 121, ч.6 ст. 121, ч.2 ст.126 КУпАП, передбачає обов`язкову наявність умислу особи на вчинення таких правопорушень.

Таким чином, визначаючи наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121, ч.6 ст. 121, ч.2 ст.126 КУпАП, обов`язковим є встановлення умислу позивача на вчинення адміністративних правопорушень, об`єктивна сторона яких полягає в порушенні правил користування мотошоломами, керуванні водієм транспортним засобом, не зареєстрованим в Україні в установленому порядку, керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Разом із цим, визначаючи, чи є позивач суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 121, ч.6 ст. 121, ч.2 ст.126 КУпАП, необхідно надати оцінку його правовому статусу, як водія, та доказам, які надані на його підтвердження.

Відповідно до п. 2.1.а. ПДР на вимогу поліцейського водій механічного транспортного засобу повинен зупинятися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`являти для перевірки документи, зазначені в п. 2.1:

посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

реєстраційний документ на транспортний засіб;

чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії).

З долученої постанови серії ББА №277928 від 27.06.2025 року вбачається, що в момент складання спірної постанови ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він керував транспортним засобом, яким фактично є електросамокат «Mi Electric Scooter 1S».

Під час розгляду справи позивачем було зазначено, що він не є суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 121, ч.6 ст. 121, ч.2 ст.126 КУпАП, оскільки він не керував механічним транспортним засобом, який би мав потужність електродвигуна більше ніж 3кВт, а тому не міг порушити вимоги п. 2.1а, 2.3г, 30.2 ПДР.

На спростування аргументів позивача відповідачем не було долучено жодних документів, які б спростовували дане твердження.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Судом встановлено, що під час складання постанови поліцейським дійсно не було перевірено технічні характеристики зазначеного вище транспортного засобу електросамоката «Mi Electric Scooter 1S».

З технічних характеристик на електросамокат «Mi Electric Scooter 1S» вбачається, шо потужність електричного двигуна електросамоката «Mi Electric Scooter 1S» становить від 0,25 до 0,5 кВт.

Згідно з пунктом 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати з собою:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб.

ПДР не містять визначення «самокат» чи «електросамокат».

Разом із цим, відповідно до п.1.10 ПДР:

транспортний засіб-пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;

механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється, в тому числі, на транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Згідно з п. 2.13 ПДР до транспортних засобів категорії «А1» відносяться мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Водночас, пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ від 08.05.1993 №340 (зі змінами), визначено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, поділяються на такі категорії, зокрема:

«А1» - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Зазначене свідчить про те, що до категорії «А1» відносяться транспортні засоби, зокрема, транспортні засоби, з електродвигуном потужністю від 3 кВт до 4 кВт, оскільки вони відносяться до механічних транспортних засобів в розумінні ПДР.

Саме керування такими транспортними засобами передбачає наявність дозвільних документів.

Таким чином, суд вважає, що електросамокат «Mi Electric Scooter 1S» - є транспортним засобом, але за своїми технічними характеристиками його не можна прирівнювати до мопедів, моторолерів або інших механічних транспортних засобів, тому вимоги, які встановлені для водіїв механічних транспортних засобів, не можуть бути застосовані до позивача.

Беручи до уваги, що адміністративну відповідальність за порушення п.2.1.а, 2.3г, 30.2 ПДР може нести виключно водій механічного транспортного засобу, до якого електросамокат позивача марки «Mi Electric Scooter 1S» не віднесено, позивач не є суб`єктом адміністративних правопорушень передбачених ч.5 ст. 121, ч.6 ст. 121, ч.2 ст.126 КУпАП.

Аналогічна судова практика, викладена у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023 року у справі №199/3648/22 (2-а/2-а/178/14/22), від 20.02.2023 року у справі №932/2831/22 (2а/932/105/22) та від 25.12.2024 у справі №212/4036/24.

Крім того, відповідно до положень ст.ст.251, 280 КУпАП відповідач повинен довести обставини, які визначаються ч.5 ст. 121, ч.6 ст. 121, ч.2 ст.126 КУпАП як підстави для притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, довести факт керування позивачем транспортним засобом у спірному випадку.

Суд бере до уваги правові висновки, висловлені Верховним Судом у справі № 404/4467/16-а (постанова від 20.02.2019) суть яких полягає в тому, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Тобто, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія, шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Відповідачем не надано суду доказів на підставі яких можливо дійти беззаперечного висновку про те, що електросамокат «Mi Electric Scooter 1S» рухався, як і не можливо встановити, чи керував позивач ОСОБА_1 зазначеним транспортним засобом.

Відповідача зазначає, що позивач не оспорює та визнає те, що саме він керував електросамокатом «Mi Electric Scooter 1S», що є фактично поясненнями у справі та відповідно до ст. 251 КУпАП є належними доказами.

При цьому, оцінюючи дане твердження, суд вважає, що визнання особою своєї вини не може бути беззаперечним доказом, що підтверджує провину особи, якщо воно не підтверджено іншими належними та допустимими доказами у справі.

Оскільки інших доказів обставин, що зазначені в оскаржуваній постанові, відповідачем надано не було, зокрема, не долучено відеозапису правопорушення, пояснень учасників справи чи показань свідків, то суд вважає не доведеним і факт керування транспортним засобом позивачем у момент складання постанови серії ББА №277928 від 27.06..2025 року, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121, ч.6 ст. 121, ч.2 ст.126 КУпАП.

Посилання позивача на те, що постанова була складена за його відсутності та направлена йому поштою, і він не відмовлявся від підпису, що підтверджується поштовим конвертом, оглянутим у судовому засіданні, відповідач належними та допустимими доказами не спростовує.

Посилання відповідача на те, що судом безпідставно поновлено позивачу строк на подачу позову до суду, суд взагалі не бере до уваги, оскільки ч.1 ст. 122 КАС України передбачає, що саме суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. Право визначення поважності пропуску строку законодавець покладає саме на суд, а не на відповідача по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2ст. 77 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень рахуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідачем, в порушення вимог 77 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних, достатніх і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративних правопорушень, що у свою чергу не дає можливості встановити його винуватість у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.5 ст. 121, ч.6 ст. 121, ч.2 ст.126 КУпАП.

За приписами п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Правовими положеннями адміністративного судочинства встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п. 3 ч.3ст. 286 КАС України).

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови серії ББА №277928 від 27.06.2025 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі ст. 139 КАС України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.5,6,9,73,242-244,246 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Шевченка Андрія Вікторовича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ББА №277928 від 27.06.2025 року, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції ВП №3 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Шевченком Андрієм Вікторовичем, про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. за порушення ч.5 ст. 121, ч.6 ст. 121, ч.2 ст.126 КУпАП.

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.5 ст. 121, ч.6 ст. 121, ч.2 ст.126 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_3 (Паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.10.2025 року.

Суддя: О. С. Янжула