Справа № 340/7544/24
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/7544/24

провадження № 2-ап/340/19/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з Кіровоградської обласної прокуратури на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 03.06.2021 року по 25.01.2022 року (включно).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом керівника Кіровоградської обласної прокуратури №217дп-20 від 16.09.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Бобринецького відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури. Вищевказаний наказ позивачем оскаржено до суду та рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2021 року, яке набрало законної сили 01.12.2021 року, позивача поновлено на посаді прокурора та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період у розмірі 187746,72 грн. Проте, фактично позивача поновлено на посаді прокурора наказом керівника Кіровоградської обласної прокуратури № 18к від 26.01.2022, тобто, фактично, рішення ОСК м. Києва від 02.06.2021 року виконано відповідачем лише 26.01.2022 року. У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідно до положень статті 236 Кодексу законів про працю України він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період 03.76.2021 року по 26.01.2022 року.

Представник Кіровоградської обласної прокуратури (надалі відповідач) не погодився із заявленими позовом та подав до суду відзив на позовну заяву у якому заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що вживав заходів щодо виконання рішення суду в адміністративній справі № 640/27232/20. ОСОБА_1 лише 22.12.2021 року звернувся із заявою щодо його поновлення на роботі за рішенням суду на підставі виконавчого листа, і за цією заявою прийнято наказ про поновлення на посаді, що свідчить про відсутність вини органу прокуратури що може бути наслідком у стягненні середнього заробітку. З огляду на вказане, у задоволенні позову просить відмовити.

Рух справи:

Суддя ухвалою від 02.12.2024, у зв`язку з необхідністю перевірки дотримання строку звернення до суду, залишила без руху позовну заяву та встановила десятиденний строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі частини 2 статті 123, пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України.

Вказану ухвалу судді оскаржено до апеляційної інстанції.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.03.2025 у справі №340/7544/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 задоволено, ухвалу суду скасовано, а справу направлено до Кіровоградського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

01.04.2025 адміністративну справу №340/7544/24 повернуто Кіровоградському окружному адміністративному суду та 01.04.2025 передано судді Казанчук Г.П.

Ухвалою від 07.04.2025 суддя залишила без руху позовну заяву та встановила десятиденний строк для усунення її недоліків, а саме надання суду примірник позовної заяви з усіма доданими до неї документами, яку було подано 25.11.2021, а також відповідну кількість примірників позовної заяви з додатками - для направлення іншим учасникам справи. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою судді від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 18.09.2025 року витребувані додаткові докази.

30.09.2025 року Кіровоградською обласною прокуратурою надані витребувані докази.

Дослідивши доводи наведені сторонами у заявах по суті справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , з 14.01.2009 року працював в органах прокуратури на різних посадах, а з 15.12.2015 року на посаді начальника Бобринецького відділу Новоукраїнської місьцевої прокуратури.

Наказом керівника Кіровоградської обласної прокуратури № 174к від 29.09.2020 року за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики та поведінки, до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури (пункт 6 частини першої статі 43 Закону України «Про прокуратуру») звільнено з посади прокурора начальника Бобринецького відділу Новоукраїнської місьцевої прокуратури.

Вищевказаний наказ оскаржено позивачем в судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2021 року по справі № 640/27232/20, яке набрало законної сили 01.12.2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково (а.с.17-42):

- визнано протиправним та скасувано рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 16.09.2020 № 217дп-20 «Про накладення на начальника Бобринецького відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення»;

- визнано протиправним та скасувано наказ керівника Кіровоградської обласної прокуратури від 29.09.2020 № 174к;

- поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді начальника Бобринецького відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області з 30.09.2020;

- стягнуто з Кіровоградської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30.09.2020 по 02.06.2021 в сумі 187746,72 грн;

- допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Бобринецького відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 21792,05 грн;

- в решті позову відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся із заявою від 21.12.2021 року про поновлення його на посаді на підставі рішення суду (а.с.186).

Наказом керівника Кіровоградської обласної прокуратури від 26.01.2022 року №18к наказ керівника Кіровоградської обласної прокуратури від 29.09.2020 року № 174к застосування до начальника Бобринецького відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокурори. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Бобринецького відділу Новоукраїнської прокуратури з 30.09.2020 року.

Із вищезазначеним наказом позивача ознайомлено 26.01.2022 року.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 зазначає, що оскільки рішення суду по справі № 640/27232/20 в частині поновлення на посаді фактично виконано лише 26.01.2022 року, він відповідно до положень статті 236 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) має право на стягнення з Кіровоградської обласної прокуратури середнього заробітку за період з 03.06.2021 року по 25.01.2022 року включно.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з положеннями статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки.

Статтею 129 Конституції України обов`язковість рішень суду (до яких належать і ухвали) визначена як одна з основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно з частинами другою та третьою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У відповідності з пунктом 2 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно з частиною другою статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Аналіз наведених вище норм законодавства, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Поновлення на роботі - це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, а тому правовими наслідками поновлення на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обов`язками, які мали місце до звільнення. Обов`язком боржника є не лише видання наказу (розпорядження) про поновлення працівника на роботі, а й фактичний допуск поновленого працівника до виконання попередніх обов`язків.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св18) зазначив, що КЗпП України не містить поняття поновлення на роботі, як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України Про виконавче провадження. Так, згідно з цією статтею рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто, створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Таким чином, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18) та від 26 травня 2022 року у справі №640/4699/20 (провадження № К/9901/36398/21).

Як встановлено судом вище, позивача звільнено із займаної посади 29.09.2020 року, однак рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2021 року, яке в силу положень статті 371 КАС України підлягає негайному виконанню в частині поновлення на посаді адміністративний позов задоволено частково. Зазначене рішення залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021 року.

При цьому, суд звертає увагу на тому, що за змістом рішення ОСК м. Києва від 02.06.2021 року, представник Кіровоградської обласної прокуратури був присутній в судовому засіданні при вирішенні справи по суті.

Отже, у Кіровоградської обласної прокуратури, як роботодавця виник обов`язок добровільно і негайно виконати рішення ОСК м. Києва від 02.06.2021 року у справі № 640/27232/20 в частині поновлення позивача на роботі.

Суд звертає увагу на те, що спосіб відновлення порушеного права в адміністративному судочинстві має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Як свідчать матеріали справи, право позивача на поновлення на роботі порушено внаслідок затримки виконання рішення суду, а тому в межах цього спору необхідно вжити заходів стосовно ефективного поновлення прав позивача.

Враховуючи встановлені чинним законодавством гарантії обов`язковості виконання судових рішень, суд зазначає, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статті 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Слід зазначити, що усталеною є позиція Верховного Суду про покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 236 КЗпП України, незалежно від дій чи ініціативи працівника щодо поновлення на роботі, а також незалежно від причин зволікання із виконанням судового рішення, оскільки диспозиція цієї норми трудового законодавства пов`язує виплату середнього заробітку виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, яке підлягає негайному виконанню роботодавцем (зокрема, постанови Верховного Суду від 24.12.2020 року у справі № 807/2434/15, від 19.04.2021 року у справі №826/11861/17, від 24.06.2021 року у справі №640/15058/19, від 20.07.2021 року у справі №826/3465/18, від 21.10.2021 року у справі №640/19103/19), від 22.05.2025 року у справі 280/419/23.

Верховний Суд у постанові від 19 травня 2022 року у справі №160/288/19 зауважив, що положення КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року №813/593/17, від 24 вересня 2019 року №826/16191/17, а також в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №804/8042/17 тощо.

Верховним Судом у постанові від 23.04.2020 у справі № 826/9731/18 зроблено наступний правовий висновок, який враховується судом при виборі та застосуванні норм права у спірних правовідносинах.

Стаття 236 КЗпП України не містить жодних застережень, щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середній заробіток за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі №711/8138/18 зазначила, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржене.

У постанові від 15.05.2020 року у справі № 500/424/19 Верховний Суд зазначив, що поновлення на роботі має бути реальним, тобто з відновленням трудових відносин між працівником і роботодавцем, що виходячи зі змісту статей 21 і 24 Кодексу Законів про працю України, передбачає не лише винесення наказу про поновлення працівника на роботі, але і фактичний допуск його до роботи, виконання працівником своїх службових (посадових) обов`язків, а роботодавцем - обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII також передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, доводи представника відповідача щодо того, що процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто за наявності волевиявлення особи та необхідності для цього звернення цієї особи з відповідною заявою або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі, оцінюються судом критично, оскільки спростовуються нормами статті 236 Кодексу законів про працю України та практикою Верховного Суду.

Тобто, законодавством України не передбачено обов`язку звернення працівника до роботодавця із заявою про поновлення його на роботі, оскільки судове рішення про поновлення позивача на роботі мало виконуватися негайно без прив`язки до вчинення будь-яких дій з боку позивача.

Також суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Частинами першою та другою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки судом встановлено факт затримки виконання рішення ОСК м. Києва від 02.06.2021 року в адміністративній справі №640/27232/20 в у період з 03.06.2021 року по 25.01.2022 року включно, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час такої затримки.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності вини у його діях через те, що позивач звернувся із заявою про поновлення його на посаді лише 22.12.2021 року, оскільки обов`язок негайного виконання рішення суду у відповідача виник з дня, винесення рішення суду у справі 640/27232/20, а не з дня звернення позивача із заявою.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з Запорізької обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03.06.2021 року по 25.01. 2022 року включно.

У свою чергу, обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі здійснюється відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на обов`язок наводити розрахунок суми середнього заробітку.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 100 цей Порядок застосовується, у випадку вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

У пункті 4 Прядку №100 наявний перелік виплат, які при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У довідці Кіровоградської обласної прокуратури від 26.09.2025 року № 21-222Вих25 наведені складові заробітної плати за липень та серпень 2020 року (а.с.227).

Судом, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню, відповідно до Порядку №100 обрахований розмір одноденної заробітної плати складає 10746,90 грн (7950,92+14622,02).

Як встановлено вище, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі підлягає стягненню за період з 03.06.2021 року по 25.01.2022 року.

На підставі листів Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» суд встановив, що кількість робочих днів за період з 03.06.2021 року по 25.01.2022 року становить 162 днів.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 03.06.2021 року по 25.01.2022 року становить 174133,80 грн (1074,90 грн х 162 дні) із вирахуванням обов`язкових податків та зборів, та належить стягненню з Кіровоградської обласної прокуратури на користь позивача.

А відтак, позов підлягає задоволенню.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Кіровоградської обласної прокуратури (пр. Європейський, 4, м. Кропивницький, 25006; ) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задовольнити.

Стягнути з Кіровоградської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.2021 року у справі № 640/27232/20 за період з 03.06.2021 року по 25.01.2022 року у сумі 174133,80 гривень із відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК