Справа № 826/8517/18
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Житомир справа № 826/8517/18

категорія 111030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Мельниченко В.В.,

за участю: представника позивача Трегубова О.С.,

представника відповідача Павленко С.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігнет Холдинг" до Головного управління ДФС у м.Києві Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 14.03.2018 №,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сігнет Холдинг" подало до Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.03.2018 №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано вказаний адміністративний суд.

На виконання вимог Закону № 3863-ІХ наказом ДСА України від 16.09.2024 № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок № 399).

На підставі пункту другого розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825-ІХ, за результатами автоматизованого розподілу, справу передано на розгляд Житомирському окружному адміністративному суду.

07 березня 2025 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративна справа передана на розгляд судді Нагірняку М.Ф.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 адміністративну справу №640/16793/19 прийнято до провадження, призначено розгляд за правилами загального позовного провадження

Ухвалою суду від 22.04.2025 року задоволено клопотання представника Позивача та представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Підготовче судове засідання у справі, призначене на 23.04.2025 року, не відбулося по причині несправності стабільної роботи електронних сервісів судової влади, серед яких є система ВКЗ, що унеможливлювала проведення 23.04.2025 року судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 12.05.2025 року задоволено клопотання представника Позивача та представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 14.05.2025 року відкладено проведення підготовчого судового засідання у справі по причині неможливості встановити особи представників Позивача, що брали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 15.05.2025 року частково задоволено клопотання представника Відповідача та Головне управління ДПС у м. Києві залучено в якості співвідповідача у справі.

Ухвалою суду від 30.05.2025 року задоволено клопотання представника Позивача та представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 11.06.2025 року задоволено клопотання представника Відповідача та оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 30.06.2025 року задоволено клопотання представника Позивача та представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 02.07.2025 року закрито підготовче засідання і справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 08.08.2025 року задоволено клопотання представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 13.08.2025 року на стадії дослідження письмових доказів в судовому засіданні оголошено перерву.

Ухвалою суду від 15.08.2025 року задоволено клопотання представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 02.09.2025року на стадії дослідження письмових доказів в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги в місті Житомирі.

Ухвалою суду від 08.09.2025 року задоволено клопотання представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 11.09.2025 року на стадії дослідження письмових доказів в судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги в місті Житомирі.

Ухвалою суду від 15.09.2025 року задоволено клопотання представника Відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 18.09.2025 року оголошено про закінчення з`ясування обставин у справі, їх перевірці письмовими доказами та про перехід до стадії ухвалення судового рішення у справі.

Представник Позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігнет Холдинг", в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і пояснила, що податковим органом протиправно під час дії мораторію на проведення перевірок контролюючими органами було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання підприємством податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017, за результатами якої складено акт від 15.02.2018 року. Висновками акту перевірки встановлено, окрім іншого, порушення підприємством вимог законодавства при визначенні зобов`язань з податку на прибуток, а саме завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за три квартали 2017 року на загальну суму 68 614 448,00 грн.

Представник Позивача вважає помилковими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, висновки податкового органу щодо заниження платником доходу через не здійснення дисконтування суми заборгованостей за позиками, завищення платником від`ємного значення різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України, заниження платником доходу у зв`язку з отриманням безповоротної фінансової допомоги від контрагентів та щодо відображення в уточненій декларації з податку на прибуток за 2015 рік від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за 2014 рік (з урахуванням не включених раніше витрат) і 25% витрат за 2011 рік.

На думку представника Позивача такі висновки податкового органу стали наслідком неправильного трактування зобов`язань платника за договорами позики, укладених з нерезидентом засновником компанії "Антеус Лімітед", неправильного твердження щодо необхідності застосування платником міжнародних стандартів бухгалтерського обліку, безпідставного трактування реальних господарських операцій платника з постачання цукру безповоротною фінансовою допомогою його контрагентів та не врахування права платника на уточнення даних податкових звітностей.

На підтвердження своїх доводів представник Позивача виклала висновки Верховного Суду з приводу застосування конкретних правових норм, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Детальні доводи представника Позивача наведені у додаткових поясненнях по справі від 13.05.2025 року (т.4 а.с. 85-206).

Представник Відповідача, Головного управління ДПС у місті Києві, в судовому засіданні проти позову заперечив і пояснив, що в ході проведеної документальної планової виїзної перевірки дотримання підприємством податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017 були виявлені численні порушення при визначенні платником своїх податкових зобов`язань з податку на прибуток, що призвели до завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за три квартали 2017 року на загальну суму 68 614 448,00 грн. та правомірно стало підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Детальні доводи представника Відповідача наведені у відзиві на позов (т.5 а.с. 18-26).

Представник Відповідача-2, Головного управління ДФС у місті Києві, в жодне судове зсідання у справі не прибув, відзив на позов не подав.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо визначення платником бази оподаткування податком на прибуток та своїх зобов`язань з цього податку регулюються правовими нормами Податкового кодексу України, що були чинні на день виникнення таких відносин.

Судом встановлено, що уповноваженими особами Головного управління ДФС у місті Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігнет Холдинг" податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017, за результатами якої складено акт такої перевірки від 15.02.2018 року (т.1 а.с. 48-68).

Доказів подання платником заперечень на вказаний акт перевірки суду не надано.

Відповідно до доводів, наведених у позові, письмових пояснень представників Позивача та пояснень представника Позивача в судовому засіданні проведення вказаної документальної планової виїзної перевірки щодо дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігнет Холдинг" податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017 мало місце в період дії мораторію на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, а тому докази отримані в ході такої перевірки не можуть вважатися належними доками в розумінні вимог статті 74 КАС України.

Такі доводи Позивача та його представників не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Як зазначено в акті перевірки від 15.02.2018 року, в період з 27.12.2017 року по 08.02.2018 року уповноваженими працівниками податкового органу у відповідності до перелічених направлень було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігнет Холдинг" податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017, за результатами якої складено акт такої перевірки від 15.02.2018 року.

Безспірно, приписами статті 2 Закону України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 3 листопада 2016 року №1728-VIII (надалі - Закон №1728-VIII) було встановлено до 31 грудня 2017 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Разом з тим, Позивач та його представники не врахували, що відповідно до вимог статті 6 Закону №728-VIII прямо зазначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, та його територіальними органами.

Суд вважає безпідставними доводи Позивача та його представників, що правові норми статті 6 цього ж Закону №1728-VIII передбачали, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України, а перелік таких органів був визначений постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 18 грудня 2017 р. №1104, яка набула чинності лише з 23.02.2018 року.

Дійсно, відповідно до вимог п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" продовжено дію Закону №1728-VIII на 2018 рік і статтю 6 цього ж Закону №1728-VIII на 2018 рік викладено в новій редакції, яка передбачала, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України".

Разом з тим, Позивач та його представники не врахували, що відповідно до вимог п.1.1 статті 1 Податкового кодексу України саме Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Більш того, як зазначено в пункті 5.1 статті 5 Податкового кодексу України, поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу (пункт 5.2 статті 5 Податкового кодексу України).

Одночасно суд враховує, що проведення такої перевірки було розпочато 27.12.2017 року, тобто ще до набуття чинності змін до Закону №1728-VIII.

Аналіз наведених правових норм дає підстави суду зробити висновок, що спірна перевірка проводилася у повній відповідності до вимог Податкового кодексу України та із врахуванням вимог Закону №1728-VIII в частині, що не суперечать положенням цього Кодексу.

Суд вважає безпідставними доводи представників Позивача щодо необхідності при оцінці правомірності проведення податковим органом спірної перевірки врахувати висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі №816/228/17.

В даному судовому рішенні не міститься жодних висновків щодо врахування положень Закону №1728-VIII.

Аналогічно суд вважає безпідставними доводи представників Позивача щодо необхідності при оцінці правомірності проведення податковим органом спірної перевірки врахувати висновки Верховного Суду складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.11.2024 року у справі №320/277/22 та від 18.01.2024 року у справі №120/7017/22.

В даних судових рішеннях також не міститься жодних висновків щодо врахування положень Закону №1728-VIII.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що на підставі вказаного акту перевірки податковим органом 14.03.2018 року було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № щодо завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за три квартали 2017 року на загальну суму 68 614 448,00 грн. (т.1 а.с. 46-47).

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні від 14.03.2018 року №, підставою для висновку про завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за три квартали 2017 року на загальну суму 68 614 448,00 грн. стали порушення Позивачем вимог пунктів 44.1 ст.44, пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.140.4.2 п.140.4 ст.140 та пп.140.5.4 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України, ст.1, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.5, п.7 Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку №15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, що призвели до завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за три квартали 2017 року на загальну суму 68 614 448,00 грн.

Відповідно до висновків, наведених в акті перевірки, та відповідно до пояснень представника Відповідача в судовому засіданні суть допущених платником порушень зведена до:

- визнання податковим органом "безповоротною фінансовою допомогою" коштів на загальну суму 15 195 605,00 грн., отриманих від ТОВ "Інтельман" (перейменовано з ТОВ "Гуттрейд"), ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" та ТОВ "Емерс" за господарськими операціями з поставки цукру, що мали ознаки фіктивності;

- заниження платником доходу на загальну суму 37 910 184,00 грн. в результаті не здійснення дисконтування сум, які використовувалися платником у вигляду процентів за договорами позики, укладених з нерезидентом засновником компанії "Антеус Лімітед", сплата яких була відстрочена;

- завищення платником від`ємного значення різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України, в результаті не збільшення фінансового результату до оподаткування на 4 418 825,00 грн., що складає 30% від процентів, нарахованих платником за позиками від нерезидента;

- завищення платником від`ємного значення на 11 089 834,00 грн. внаслідок відображення в уточненій декларації з податку на прибуток за 2015 рік від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за 2014 рік (з урахуванням не включених раніше витрат) і 25% витрат за 2011 рік.

Такі висновки податкового органу не в повій мірі відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

І. Правомірність визнання податковим органом "безповоротною фінансовою допомогою" коштів на загальну суму 15 195 605,00 грн., отриманих від ТОВ "Інтельман" (перейменовано з ТОВ "Гуттрейд"), ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" та ТОВ "Емерс" за господарськими операціями з поставки цукру, що мали ознаки фіктивності, та підлягали віднесенню платником до складу доходу за відповідні звіті періоди.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до видаткових накладних №122 від 26.04.2017, №126 від 27.04.2017, №131 від 28.04.2017 року, №152 від 28.04.2017 та №137 від 04.05.2017 Позивач продав ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд") цукор в мішках загальною вагою 288 тон, на загальну суму 4 377 600,00 грн., в тому числі 72 900,00 грн. ПДВ. Відповідно до банківських виписок та згідно оборотно-сальдових відомостей по рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями та замовниками", картки рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями та замовниками" ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд") сплатило на користь Позивача 4 377 600,00 грн., в тому числі 729 600,00 грн. ПДВ.

Вказані обставини підтверджені в акті перевірки та в судовому засіданні в ході дослідження зазначених первинних документів бухгалтерського обліку (договір, рахунки на оплату, видаткові накладні, довіреності, товарно-транспортні накладні, банківські виписки (т.1 а.с. 205-250).

Аналогічно, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до видаткової накладної №53 від 24.02.2015 Позивач продав ТОВ "Акрополь Гарант Плюс" цукор в мішках загальною вагою 504,35 тон, на загальну суму 4 620 002,34 грн., в тому числі 770 000,39 грн. ПДВ. Відповідно до банківських виписок та згідно оборотно-сальдових відомостей по рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями та замовниками", картки рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями та замовниками" ТОВ "Акрополь Гарант Плюс" сплатило на користь Позивача 4 620 002,34 грн., в тому числі 770 000,39 грн. ПДВ.

Вказані обставини підтверджені в акті перевірки та в судовому засіданні в ході дослідження зазначених первинних документів бухгалтерського обліку (договір поставки з додатками, видаткова накладна, довіреність, товарно-транспортні накладні, банківські виписки (т.2 а.с. 8-73).

Аналогічно, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до видаткової накладної №50 від 24.02.2015 Позивач продав ТОВ "Рум Плюс" цукор в мішках загальною вагою 497,1 тони, на загальну суму 4 554 002,34 грн., а не 455 4002,69 як помилково зазначено в акті перевірки, в тому числі 759 000,45 грн. ПДВ, а не 75 900,45 грн. ПДВ як помилково зазначено в акті перевірки. Відповідно до банківських виписок та згідно оборотно-сальдових відомостей по рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями та замовниками", картки рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями та замовниками" ТОВ "Рум Плюс" сплатило на користь Позивача 4 554 002,34 грн., в тому числі 759 000,45 грн. ПДВ.

Вказані обставини підтверджені в акті перевірки та в судовому засіданні в ході дослідження зазначених первинних документів бухгалтерського обліку (рахунок на оплату, видаткова накладна, товарно-транспортні накладні, банківські виписки (т.2 а.с. 75-134).

Аналогічно, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до видаткової накладної №26 від 19.02.2016 Позивач продав ТОВ "Емерс" цукор в мішках загальною вагою 120,00 тон, на загальну суму 1 644 000,00 грн., в тому числі 274 000,00 грн. ПДВ. Відповідно до банківських виписок та згідно оборотно-сальдових відомостей по рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями та замовниками", картки рахунку 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями та замовниками" ТОВ "Емерс" сплатило на користь Позивача 1 644 000,00 грн., в тому числі 274 000,00 грн. ПДВ.

Вказані обставини підтверджені в акті перевірки та в судовому засіданні в ході дослідження зазначених первинних документів бухгалтерського обліку (договір поставки з додатками, видаткова накладна, довіреність, товарно-транспортні накладні, банківські виписки (т.2 а.с. 141-159).

Загальновідомо, що в податковому обліку господарські операції мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат.

За змістом п.п.134.1.1. п.134.1. ст.134 Податкового кодексу України (на час спірних відносин) об`єктом оподаткування є, зокрема прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Правовими нормами статті 135 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року господарська операція визначена як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів виключно у разі фактичного здійснення платником податків господарської операції.

Суд вважає безпідставними доводи податкового органу та його представника в судовому засіданні, що вказані господарські операції Позивача з поставки цукру ТОВ "Інтельман" (перейменовано з ТОВ "Гуттрейд"), ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" та ТОВ "Емерс" мають ознаки фіктивності, а тому сумарно отримані платником за такими операціями кошти в розмірі 15 195 605,00 грн. слід вважати "безповоротною фінансовою допомогою" та підлягали віднесенню платником до складу доходу за відповідні звіті періоди з огляду на таке.

По-перше, в ході перевірки було підтверджено, що Позивачем на підставі договорів поставки з ТОВ "Сігнет-Центр" від 10.02.2015 року, від 21.12.2015 року, від 24.11.2016 року та додатків до них отримувало поставки цукру у значних обсягах.

Так, згідно накладної №70 від 19.02.2015 року ТОВ "Сігнет-Центр" поставило Позивачу 2000,00 тон цукру, згідно накладної №553 від 21.12.2015 року - 8 300,00 тон, згідно накладної №1275 від 24.11.2016 року - 936,00 тон.

В судовому засіданні встановлено, що зберігання вказаних матеріальних цінностей (цукру) за відповідними договорами зберігання здійснювалися на складах ТОВ "Сігнет-Центр". Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні договорами відповідального зберігання від 10.02.2015 року, від 30.09.2015 року, актами прийому-передачі та актами виконання робіт (надання послуг) щодо зберігання цукру, який належав Позивачу (т.2 а.с. 165-195).

По-друге, Відповідачем та його представником в судовому засіданні підтверджено, що господарські операції з придбання Позивачем цукру в ТОВ "Сігнет-Центр" та послідуючі господарські операції Позивача з реалізації (поставок) такого цукру ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд"), ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" та ТОВ "Емерс" вплинуло на податкові зобов`язання Позивача з податку на додану вартість. Підтверджено, що Позивач відобразив у своїх податкових деклараціях з податку на додану вартість за відповідні звітні періоди як податковий кредит, зумовлений сплатою такого податку при придбанні цукру у ТОВ "Сігнет-Центр", так і податкові зобов`язання, зумовлені отриманням відповідних сум податку на додану вартість при сплаті ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд"), ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" та ТОВ "Емерс" у вартості поставленого Позивачем цукру.

Такі обставини визнавалися сторонами у справі, а тому відповідно до вимог частини 1 статті 78 КАС України не підлягали доказуванню.

Більш того, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин так як в розділі 3.1.2.3 акту перевірки прямо зазначено, що "перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 30.09.2017 року не встановлено його заниження або завищення" (а.с.30 акту перевірки).

Таку алогічність в позиціях податкового органу щодо характеру господарських відносин Позивача з постачання цукру ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд"), ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" та ТОВ "Емерс" не обґрунтовано Відповідачем ні в акті перевірки ні його представником у відзиві на позов та в поясненнях в судовому засіданні.

Суд вважає безпідставними доводи Відповідача, наведені у відзиві на позов, та в поясненнях його представник в судовому засіданні щодо фіктивності діяльності ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд") та ТОВ "Емерс", що підтверджується матеріалами досудового розслідування у кримінальних провадженнях відповідно №0000140 та №0000017.

Суд погоджується із доводами Позивача та його представників, що недотримання податкової дисципліни певними контрагентами не може породжувати жодних негативних наслідків для Позивача як платника.

Суд зазначає, що наявність певного кримінального провадження щодо контрагента платника податків не можуть розцінюватися як беззаперечний факт, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, здійснених між платником та ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд") та ТОВ "Емерс".

Суд зазначає, що зібрані у кримінальному провадженні докази не є доказами в даній адміністративній справі в розумінні вимог КАС України, а вирок суду у конкретній кримінальній справі може слугувати підтвердженням нереальності операцій між Позивачем як платником податку та його контрагентами (ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд") та ТОВ "Емерс") лише за умови, що такий вирок містить посилання на конкретні господарські операції. Разом з тим, представниками Відповідача не долучено до справи жодного вироку суду у зазначених кримінальних провадженнях які б містили посилання на спірні господарські операції з реалізації Позивачем цукру вказаним контрагентам.

Суд зазначає, що свічення свідків, підозрюваних, підсудних які викладені в протоколах їх допитів чи в протоколах судових засідань в межах кримінальних проваджень за правилами кримінального судочинства, не є автоматичними доказами в адміністративних справах та не можуть враховуватися податковим органом в ході проведення відповідних перевірок.

Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19, в постановах Верховного Суду від 19.11.2021 року у справі №160/568/20, від 10.10.2023 року у справі №420/24192/21, від 27.11.2023 року у справі №820/1425/17, від 31.05.2024 року у справі №826/9244/16.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Одночасно суд погоджується із доводами представників Відповідача, що відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (надалі - Закон № 996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Разом з тим, суд вважає безпідставними доводи представників Відповідача, що наявні окремі недоліки в окремих первинних документах бухгалтерського обліку є підставами для невизнання всіх господарських операції Позивача з постачання цукру ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд"), ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" та ТОВ "Емерс" на загальну суму 15 195 605,00 грн.

По-перше, представники податкового органу не врахували, що відповідно до вимог частини 2 статті 9 Закон № 996-XIV неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

По-друге, спірні господарські операції Позивача з постачання цукру ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд"), ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" та ТОВ "Емерс" на загальну суму 15 195 605,00 грн. вплинули на зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі Позивача, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні звітів по бухгалтерських проводках за 2015 рік (відповідно дебет рахунку 361 та кредит рахунку 70).

Так, реалізація Позивачем цукру ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" вплинула на зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі Позивача, що відображено 24.02.2015 року в бухгалтерському обліку (а.с.28 т.3).

Аналогічно, реалізація Позивачем цукру ТОВ "Емерс" вплинула на зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі Позивача, що відображено 19.02.2016 року в бухгалтерському обліку (а.с.35 т.3).

Аналогічно, реалізація Позивачем цукру ТОВ "Гуттрейд" вплинула на зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі Позивача, що відображено 26.04.2017 року, 27.04.2017 року, 28.04.2017 року, 04.05.2017 року в бухгалтерському обліку (а.с. 31-32 т.3).

Таким чином, доводи податкового органу, що господарські операції Позивача з постачання цукру ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд"), ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" та ТОВ "Емерс" на загальну суму 15 195 605,00 грн. мали нереальний, фіктивний характер не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Разом з тим, суд зазначає, що вказані господарські операції Позивача з постачання цукру ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд"), ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" та ТОВ "Емерс" на загальну суму 15 195 605,00 грн. не призвели ні до збільшення активу на 15 195 605,00 грн. ні до зменшення зобов`язання на 15 195 605,00 грн. та не зумовили зростання власного капіталу на 15 195 605,00 грн., а тому такі кошти не можна розцінювати як дохід в розумінні вимог п.5 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 №290.

Суд враховує, що відповідно до вимог пп.14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безповоротна фінансова допомога - це:

- сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів;

- сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;

- сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;

- основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Зазначене дає підстави суду зробити висновок, що кошти на загальну суму 15 195 605,00 грн., отримані Позивачем у вигляді оплати вартості цукру за господарськими операції Позивача з постачання такого цукру ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд"), ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" та ТОВ "Емерс" не можуть мати статусу "безповоротної фінансової допомоги" в розумінні вимог пп.14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та не підлягали врахуванню як дохід в розмірі 15 195 605,00 грн .

ІІ. Правомірність висновку податкового органу про заниження платником доходу на загальну суму 37 910 184,00 грн. в результаті не здійснення дисконтування сум, які використовувалися платником у вигляду процентів за договорами позики, укладених з нерезидентом засновником фірми "Антеус Лімітед", сплата яких була відстрочена.

Як зазначено в акті перевірки та відповідно до доводів представників Відповідача в судовому засіданні, податковим органом зроблено висновок, що Позивачем як платником податку на прибуток занижено дохід на загальну суму 37 910 184,00 грн. через не відображення в податковому обліку процентного доходу за позиковими зобов`язаннями за договорами позики, укладеними з нерезидентом-засновником фірми "Антеус Лімітед".

Алгоритм проведеного податковим органом розрахунку заниження платником доходу на загальну суму 37 910 184,00 грн. ґрунтується на тому, що довгострокова заборгованість, на яку нараховуються відсотки, має відображатися в бухгалтерському обліку і фінансовій звітності за поточною дисконтованою вартістю, а різницю між номінальною величиною заборгованості (сумою погашення) та теперішньою (дисконтованою) вартістю слід визначати в якості доходу, який безпосередньо призводить до збільшення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Тобто, основною умовою для такого донарахування заниженого платником доходу є наявність у такого платника довгострокової заборгованості, на яку нараховуються відсотки.

В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що між Позивачем та фірмою "Антеус Лімітед" було укладено договори позики:

- від 01.12.2011 року щодо позики грошових коштів у сумі 10 000 000 дол.США;

- від 12.03.2012 року щодо позики грошових коштів у сумі 10 000 000 дол.США;

- від 05.04.2012 року щодо позики грошових коштів у сумі 10 000 000 дол.США.

Як зазначено в п.2.6 договору позики №1 від 01.12.2011 року датою надання позики є дата надходження коштів а рахунок позичальника, а датою погашення позики зазначено 15 грудня 2014 року (п.3.1 договору) (т.1 а.с. 69-75). Додатковим договором №2 від 30.01.2015 року дата погашення позики була змінена на 25.03.2015 року (т.1 а.с.77-78).

Як зазначено в п.2.6 договору позики №2 від 12.03.2012 року датою надання позики є дата надходження коштів а рахунок позичальника, а датою погашення позики зазначено 15 грудня 2014 року (п.3.1 договору) (т.1 а.с. 84-93).

Як зазначено в п.2.6 договору позики №3 05.04.2012 року датою надання позики є дата надходження коштів а рахунок позичальника, а датою погашення позики зазначено 15 грудня 2014 року (п.3.1 договору) (т.1 а.с. 100-107).

Суд зазначає, що реєстрація вказаних договорів позики здійснена в Національному банку України, що підтверджується відповідними реєстраційними договорами.

Суд враховує, що відповідно до вимог пункту 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 р. №20 довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями, а поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Зазначене дає підстави суду зробити висновок, що зобов`язання Позивача за вказаними договорами позики з фірмою "Антеус Лімітед" є довгостроковими, так як зобов`язання за такими договорами підлягали погашенню в термін, що перевищує дванадцять місяців

Суд вважає безпідставними та помилковими доводи представників Позивача щодо врахування до спірних відносин для визначення статусу вказаних зобов`язань вимог п.8 вказаного Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", що була чинна на час спірних відносин, так як досліджені судом вказані договори позики не передбачали погашення таких зобов`язань протягом 12 місяців.

Положення пунктів 2.4 вказаних договорів щодо механізму нарахування відсотків не можна ототожнювати із терміном погашення зобов`язань.

В судовому засіданні представники сторін підтвердили наявність у Позивача конкретних сум заборгованості за вказаними договорами позики за перевіряємий період.

Такі обставини визнавалися сторонами у справі, а тому відповідно до вимог частини 1 статті 78 КАС України не підлягали доказуванню.

Більш того, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин так як в пункті 2 розділу 3.1.1.5 акту перевірки наведені конкретні суми такої заборгованості відповідно станом на 31.12.2015 року та відповідні квартали 2016 року, які узгоджуються із відомостями про таку заборгованість за даними бухгалтерського обліку самого платника (рахунок 56) (а.с.19-24 акту перевірки).

Як вже зазначалося судом, алгоритм проведеного податковим органом розрахунку заниження платником доходу на загальну суму 37 910 184,00 грн. ґрунтується на необхідності довгострокову заборгованість, на яку нараховуються відсотки, відображати в бухгалтерському обліку і фінансовій звітності за поточною дисконтованою вартістю.

Ні в акті перевірки ні в поясненнях представників податкового органу в судовому засіданні не наведено жодних обґрунтувань правомірності таких доводів.

Разом з тим, в актів перевірки наведено розрахунок фінансового доходу платника від дисконтування суми заборгованості і зазначено, що такі суми визначалися за формулою PV = FV / (1 + i)^n, де FV майбутня вартість, i ставка дисконтування, а n строк (кількість періодів).

Суд погоджується із доводами податкового органу, що обов`язок дисконтування довгострокової заборгованості випливає із положень п.12 НП(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість» та п.8 НП(С)БО 11 «Зобов`язання». Оцінка довгострокової заборгованості здійснюється із застосуванням наведеної вартості, яка виходить шляхом дисконтування майбутніх платежів, які передбачаються для погашення цього зобов`язання (див. п. 4 НП(С)БО 11). Важливо, що підлягають дисконтуванню лише фінансові довгострокові зобов`язання. Прикладами таких боргів є зобов`язання щодо відвантажених чи отриманих товарів, позики, векселі, облігації, а також заборгованості за депозитами чи кредитами у банках.

Так, в пункті 12 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 08.10.99 №237 (в редакції на час спірних відносин), прямо зазначено, що частина довгострокової дебіторської заборгованості, яка підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, відображається на ту саму дату в складі поточної дебіторської заборгованості.

Довгострокова дебіторська заборгованість, на яку нараховуються проценти, відображається в балансі за їхньою теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від виду заборгованості та умов її погашення.

Приписи пункту 9 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000року №20 ( в редакції на час спірних відносин) передбачають, що зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.

Разом з тим, в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні не зазначено, що порушення платником, Позивачем у справі, саме вказаних вимог Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку призвели до завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток.

Більш того, зазначені правові норми Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку не містять алгоритму (формули) розрахунку фінансового доходу платника від дисконтування суми заборгованості.

Суд враховує доводи представників Позивача, що застосована Відповідачем формула розрахунку фінансового доходу платника від дисконтування суми заборгованості визначена лише Міжнародним стандартом фінансової звітності 9 "Фінансові інструменти", які платником не застосовувалися і не підлягали застосуванню.

Безспірно, як вже зазначалося судом, відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування для цілей податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до підпункту 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 ПК України позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 199 року №290 (надалі також - П(С)БО 15 "Доходи").

Відповідно до пункту 5 П(С)БО 15 "Дохід" дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Пунктом 21 П(С)БО 15 визначено, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20, з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.

Поточні зобов`язання - це зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Довгострокові зобов`язання - це всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями. Довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Теперішня вартість - це дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Сума погашення - це недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Відповідно до наведених у пунктів 4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 "Фінансові інструменти", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 2001 року №559 (надалі також - П(С)БО 13), термінів:

Фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.

Фінансові інвестиції - активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора.

Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання:

а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству;

б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Фінансове зобов`язання, призначене для перепродажу - фінансове зобов`язання, що виникає внаслідок випуску фінансового інструмента з метою її подальшого продажу для отримання прибутку від короткотермінових коливань його ціни та/або винагороди посередника.

Відповідно до пункту 6 П(С)БО 13 фінансові активи включають: грошові кошти, не обмежені для використання, та їх еквіваленти; дебіторську заборгованість, не призначену для перепродажу; фінансові інвестиції, що утримуються до погашення; фінансові активи, призначені для перепродажу; інші фінансові активи.

Згідно з пунктом 29 П(С)БО 13 фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

Пункт 30 цього Положення передбачає, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю.

Крім того, за змістом пункту 31 П(С)БО 13 на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Таким чином, Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 "Фінансові інструменти" не передбачає порядку визначення справедливої вартості та не розглядає й методологію обліку щодо короткострокових та довгострокових фінансових зобов`язань.

У спірних відносинах, зі змісту акта перевірки та пояснень представників сторін вбачається, що контролюючим органом здійснено дисконтування за формулою, що встановлено Міжнародним стандартом фінансової звітності.

Однак, слід ураховувати, що частиною третьою статті 12-1 Закону №996-ХІV встановлено, що підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності. Тобто, Позивач, як особа, бухгалтерський облік якої базується на національних стандартах (положеннях) бухгалтерського обліку, а не на міжнародних стандартах фінансової звітності, з урахуванням того, що національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, не зобов`язаний визначати таку методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно. В свою чергу, контролюючий орган не має права визначати цю методику та давати вказівки такому платнику податків (який керується виключно національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку) щодо методики, про що було зазначено у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі №160/6203/20.

Таким чином, визначення національних стандартів не дозволяє застосувати міжнародні стандарти обліку у разі відсутності методів ведення обліку в національних стандартах. Тому позиція контролюючого органу щодо посилання на міжнародні стандарти у разі, коли підприємство здійснює облік за національними стандартами, є неправомірною та не відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Отже, застосований Відповідачем розрахунок за формулою дисконтування заборгованості Позивача є неправомірним, оскільки ґрунтується на нормах міжнародного стандарту фінансового обліку, в той час як Позивач застосовує національне положення бухгалтерського обліку.

Аналогічний правовий висновок викладено в поставові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі № 640/13685/19.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 04 січня 2023 року у справі № 640/10524/20, від 26 липня 2023 року № 640/15028/19 та від 06 березня 2024 року у справі №160/10420/20.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, доводи податкового органу про заниження платником доходу на загальну суму 37 910 184,00 грн. в результаті не здійснення дисконтування сум, які використовувалися платником у вигляду процентів за договорами позики, укладених з нерезидентом засновником фірми "Антеус Лімітед", сплата яких була відстрочена. не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

ІІІ. Правомірність висновку податкового органу про завищення платником від`ємного значення різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України, в результаті не збільшення фінансового результату до оподаткування на 4 418 825,00 грн., що складає 30% від процентів, нарахованих платником за позиками від нерезидента;

Як зазначено в акті перевірки та відповідно до пояснень представників податкового органу, платник всупереч вимогам пп.140.5.4 п.140.5 статті 140 Податкового Кодексу України не збільшив на 30% фінансовий результат податкового звітного періоду від процентів на загальну суму 14 729 417,77 грн., нарахованих у 2016 році на позики отримані за договорами позики, укладених з нерезидентом засновником фірми "Антеус Лімітед".

Безспірно, за приписами пп.140.5.4 п.140.5 статті 140 Податкового Кодексу України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг (крім зазначених у пункті 140.2 та у підпункті 140.5.5 цього пункту та операцій, які визнані контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних у нерезидентів (в тому числі нерезидентів - пов`язаних осіб), що зареєстровані у державах (на територіях), зазначених у підпункті 39.2.1.2 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу.

Так, в судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що Позивачем у 2016 році нараховано процентів на загальну суму 14 729 417,77 грн. на позики отримані за договорами позики, укладених з нерезидентом засновником фірми "Антеус Лімітед".

В судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що Позивач в додатках РІ до податкових декларацій з податку на прибуток за 1 квартал 2016 року, 2 квартал 2016 року, третій квартал 2016 року та за 2016 рік не збільшив фінансовий результат податкового звітного періоду на 30% від процентів на загальну суму 14 729 417,77 грн.

Суд частково погоджується із доводами представників Позивача, що при застосуванні положень пп.140.5.4 п.140.5 статті 140 Податкового Кодексу України слід враховувати винятки, які передбачені вказаною правовою нормою, а саме правову норму пункту 140.2 статті 140 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до вимог пункту 140.2 статті 140 Податкового кодексу України для платника податку, у якого сума боргових зобов`язань, визначених в пункті 140.1 цієї статті, що виникли за операціями з пов`язаними особами-нерезидентами, перевищує суму власного капіталу більш ніж в 3, 5 рази (для фінансових установ та компаній, що займаються виключно лізинговою діяльністю, - більш ніж в 10 разів), фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму перевищення нарахованих у бухгалтерському обліку процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов`язаннями над 50 відсотками суми фінансового результату до оподаткування, фінансових витрат та суми амортизаційних відрахувань за даними фінансової звітності звітного податкового періоду, в якому здійснюється нарахування таких процентів.

Тобто, в розумінні вимог пункту 140.2 статті 140 Податкового кодексу України не застосування положень пп.140.5.4 п.140.5 статті 140 Податкового Кодексу України можливо за наявності певних умов, а саме - сума боргових зобов`язань, визначених в пункті 140.1 цієї статті, що виникли за операціями з пов`язаними особами-нерезидентами, перевищує суму власного капіталу більш ніж в 3, 5 рази.

Разом з тим, Позивачем не надано суду жодних доказів того, що сума боргових зобов`язань платника, визначених в пункті 140.1 цієї статті, що виникли за операціями з пов`язаними особами-нерезидентами, перевищувала суму власного капіталу більш ніж в 3, 5 рази.

Суд при вирішенні даного спору не враховує висновки Верховного Суду, які наведені представниками Позивача в письмових поясненнях, так як такі висновки викладені за результатами судового розгляду інших спірних обставин.

Таким чином, доводи податкового органу про завищення платником від`ємного значення різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України, в результаті не збільшення фінансового результату до оподаткування на 4 418 825,00 грн., що складає 30% від процентів, нарахованих платником за позиками від нерезидента, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

IV. Правомірність висновку податкового органу про завищення платником від`ємного значення на 11 089 834,00 грн. внаслідок відображення в уточненій декларації з податку на прибуток за 2015 рік від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за 2014 рік (з урахуванням не включених раніше витрат) і 25% витрат за 2011рік.

Як зазначено в акті перевірки та відповідно до пояснень представників податкового органу, платник до складу рядка 3.2.4 додатку РІ до уточненої декларації з податку на прибуток за 2015 рік включив від`ємне значення об`єкта оподаткування за 2014 рік (з урахуванням не включених раніше витрат) і 25% витрат за 2011 рік, що сумарно складає 11 089 834,00 грн.

Позивач визнає, що такі витрати за 2014 рік і 25% від витрат за 2011 рік не були включені та відображені у складі уточнюючою декларації за 2014 рік виключно по тій причині, що форма декларації за 2014 рік втратила чинність і у Позивача була відсутня технічна можливість подати уточнюючий розрахунок за 2014 рік.

Безспірно, за приписами пункту 3 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку за наслідками 2011 податкового року є від`ємне значення, то сума такого значення підлягає включенню до витрат звітного (податкового) періоду I півріччя 2012 року та наступних звітних періодів, що припадають на 2012-2014 роки або зменшує фінансовий результат до оподаткування звітних (податкових) періодів, починаючи з 2015 року до повного погашення такого від`ємного значення.

Загальновідомо, що у випадку самостійного виявлення помилок у раніше поданій декларації платник може виправити їх шляхом подання звітної, звітної нової або уточнюючої декларації.

Алгоритм таких дій платника врегульовано приписам статті 50 Податкового кодексу України.

Як зазначено в абзаці першому пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Тобто, уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації подається за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку, а не за формою декларації, чинної на час допущеної помилки.

В зв`язку з цим суд вважає безпідставними доводи представників Позивача, що не відображення витрати за 2014 рік і 25% від витрат за 2011 рік у складі уточнюючої декларації за 2014 рік було зумовлено виключно втратою чинності форми декларації за 2014 рік.

Суд при вирішенні даного спору не враховує висновки Верховного Суду, які наведені представниками Позивача в письмових поясненнях, так як такі висновки викладені за результатами судового розгляду інших спірних обставин.

Таким чином, доводи податкового органу про завищення платником від`ємного значення на 11 089 834,00 грн. внаслідок відображення в уточненій декларації з податку на прибуток за 2015рік від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за 2014 рік (з урахуванням не включених раніше витрат) і 25% витрат за 2011 рік, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до вимог ст.74 КАС України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 73 КАС України).

В обґрунтування позовних вимог Позивачем до позову, окрім зазначених документів бухгалтерського та податкового обліку, долучено висновок судового експерта від 10.07.2018 року на запит представника Позивача, адвоката Оджиковського В.О., який надійшов 14.06.2018 року, з проханням надати висновок судового експерта.

Як зазначено у висновку експерта, на вирішення поставлено питання:

- чи підтверджується нормативно та документально висновок ГУ ДФС у м.Києві, від 15.02.2018 року №72/26-15-14-01-05/37724040 (сторінка 24) щодо заниження ТОВ "Сігнет Холдинг" доходу, що враховується при визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, на суму 37 910 184,00 гр. за період з 01.01.2014 року по 30.09.2017 року, отриманих за операціями з отримання позикових коштів від нерезидента - засновника фірми "Антеус Лімітед" (Кіпр)?

- чи підтверджується нормативно та документально висновок ГУ ДФС у м.Києві, від 15.02.2018 року №72/26-15-14-01-05/37724040 (сторінка 26) щодо завищення ТОВ "Сігнет Холдинг" від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на сум 11 089 834,00 грн. за період з 01.01.2014 року по 30.09.2017 року, в звязку з уточненням в 2017році суми витрат за 2014 рік?

- чи підтверджується нормативно та документально висновок ГУ ДФС у м.Києві, від 15.02.2018 року №72/26-15-14-01-05/37724040 (сторінка 18) щодо заниження ТОВ "Сігнет Холдинг" доходу, що враховується при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, на суму 15 195 605,00 грн. за період з 01.01.2014 року по 30.09.2017 року, отриманих від ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд"), ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" та ТОВ "Емерс"?

За результатами дослідження експертом зроблено висновок:

Висновок ГУ ДФС у м.Києві, від 15.02.2018 року №72/26-15-14-01-05/37724040 (сторінка 24) щодо заниження ТОВ "Сігнет Холдинг" доходу, що враховується при визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, на суму 37 910 184,00 грн. за період з 01.01.2014 року по 30.09.2017 року, отриманих за операціями з отримання позикових коштів від нерезидента - засновника фірми "Антеус Лімітед" (Кіпр) нормативно та документально не підтверджуються.

Висновок ГУ ДФС у м.Києві, від 15.02.2018 року №72/26-15-14-01-05/37724040 (сторінка 26) щодо завищення ТОВ "Сігнет Холдинг" від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на сум 11 089 834,00 грн. за період з 01.01.2014 року по 30.09.2017 року, в звязку з уточненням в 2017 році суми витрат за 2014 рік нормативно та документально не підтверджуються.

Висновок ГУ ДФС у м.Києві, від 15.02.2018 року №72/26-15-14-01-05/37724040 (сторінка 18) щодо заниження ТОВ "Сігнет Холдинг" доходу, що враховується при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, на суму 15 195 605,00 грн. за період з 01.01.2014 року по 30.09.2017 року, отриманих від ТОВ "Інтельман" (ТОВ "Гуттрейд"), ТОВ "Акрополь Гарант Плюс", ТОВ "Рум Плюс" та ТОВ "Емерс" нормативно та документально не підтверджуються.

Безспірно, в розумінні вимог ч.2 ст.72 КАС України висновок експерта відноситься до засобів, якими можуть встановлюватися дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

Одночасно суд враховує, що частинами першою - третьою статті 101 КАС встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Суд враховує, що Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 N 53/5 затверджено Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Наказ N 53/5), які в контексті вимог статей 7, 8 Закону України "Про судову експертизу" забезпечують єдиний підхід при проведенні судових експертиз і підвищення якості проведення судових експертиз.

Відповідно до пункту 1 Розділу III Науково-методичних рекомендацій основними завданнями експертизи документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності, окрім іншого, є визначення документальної обґрунтованості відображення в обліку операцій з основними засобами, товарно-матеріальними цінностями, грошовими коштами, цінними паперами та іншими активами; документальної обґрунтованості відображення в обліку операцій з нарахування та виплати заробітної плати, інших виплат; документальної обґрунтованості, задекларованої платником податку бази оподаткування податком на прибуток підприємств, та суми податку, що підлягає сплаті за певний звітний період, визначеної органом податкового контролю; документальної обґрунтованості формування платником податкових зобов`язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті, та суми податку на додану вартість, заявленої до бюджетного відшкодування; документальної обґрунтованості окремих елементів податків та зборів, визначених платником у відповідних деклараціях (розрахунках, звітах).

Одночасно прямо зазначено, що вирішення питань, що належать до компетенції органів державного фінансового та податкового контролю (здійснення експертами-економістами перевірки певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності установ, організацій, підприємств з метою виявлення наявних фактів порушення законодавства, фактів порушення податкового законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб), не належить до завдань економічної експертизи.

Від правових питань, відповіді на які потребують застосування саме юридичних знань, необхідно відрізняти питання, які відносяться до галузі використання спеціальних норм чи правил. Зокрема, це правила дотримання правил бухгалтерського обліку, виконання принципів кредитування. Вони мають подвійну природу: з одного боку, вони ж правовими приписами, а з іншого - розраховані на спеціально підготовлених осіб, які володіють певними знаннями й практичними навичками. Тому, для вирішення завдань, спрямованих на встановлення повноти чи правильності дотримання таких правил, потрібні відповідні спеціальні знання, що і є основним критерієм для віднесення питання до компетенції експерта конкретної спеціалізації.

Всупереч вказаним вимогам наданий суду висновок експерта від 10.07.2018 року за результатами проведення економічної експертизи у адміністративній справі №826/8517/18 не містить оцінки документальної обґрунтованості задекларованих платником податків бази оподаткування податком на прибуток підприємств, визначення бази оподаткування таким податком та формування платником податкових зобов`язань з цього податку.

Незважаючи на задеклароване експертом проведення дослідження з використання методу документальної перевірки та зіставлення, вказаний висновок не містить:

- детального аналізу кожного з наведених в ньому документів бухгалтерського обліку, їх зіставлення та логічної ув`язки їх окремих показників, перевірку наданих на дослідження документів за формою та змістом, а саме,

- детального аналізу якості складення кожного із документів, правильність заповнення реквізитів документів та змісту відображених в документах операцій;

- результатів арифметичних перевірок, що полягала у встановленні правильності арифметичних підрахунків, виведених підсумків;

- результатів нормативної перевірки, що встановлювала відповідність складених документів вимогам чинних законодавчих та підзаконних нормативно-правових актів.

Висновок експерта не містить переліку первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, які були надані на експертне дослідження і які були досліджені експертом.

Вказаний висновок містить виключно правову (нормативну) оцінку висновків уповноважених осіб податкового органу, складених за результатами перевірки, з посилкою на правові норми нормативно-правових актів.

Фактично в експертному висновку експертом надана правова оцінка господарським взаємовідносинам Позивача та правова оцінка діям уповноваженим особам податкового органу, а не документальної обґрунтованості, задекларованої платником податку бази оподаткування відповідним податком.

Крім того, суд вважає, що питання для проведення даного експертного дослідження, які були запропоновані Позивачем, є оціночними та їх вирішення належить безпосередньо до компетенції суду, а не експерта.

Більш того, суду не надано самого звернення Позивача для проведення такого висновку експерта та не надано доказів на підтвердження того, які саме документи надавалися експерту для такого дослідження.

За таких обставин, суд критично оцінює висновок експерта від 10.07.2018 року за результатами проведення експертного дослідження та не враховує при ухваленні рішення.

На підставі викладеного суд робить висновок про правомірність доводів податкового органу щодо завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за три квартали 2017 року на загальну суму 15 508 659,00 грн.

Висновки податкового органу щодо завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за три квартали 2017 року на загальну суму 53 105 789,00 грн. не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, так не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві № від 14.03.2018 року в частині завищення ТОВ "Сігнет Холдинг" від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за три квартали 2017 року на загальну суму 53 105 789,00 грн. є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - частковому задоволенню.

За подання даного позову Позивачем були понесені судові витрати у вигляді 616 700,00 грн. судового збору.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України судові витрати Позивача підлягають відшкодуванню шляхом стягнення солідарно за рахунок бюджетних коштів Головного управління ДФС у м.Києві та Головного управління ДПС у м.Києві пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 477 309,70 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігнет Холдинг" (вул. Козацька, 120/4, м. Київ, 03022, ) до Головного управління ДФС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ) та Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 14.03.2018 № - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м.Києві № від 14.03.2018 року в частині завищення ТОВ "Сігнет Холдинг" від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток за три квартали 2017 року на загальну суму 53 105 789,00 грн.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігнет Холдинг" у вигляді судового збору в сумі 477 309,70 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення солідарно за рахунок бюджетних коштів Головного управління ДФС у м. Києві та Головного управління ДПС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

30.09.25