Справа № 200/4854/25
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року Справа№200/4854/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі позивач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить: - визнати протиправною бездіяльність, що полягає в ненарахуванні та невиплаті суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період шість місяців з 20.12.2024 по 20.06.2025 (включно); - зобов`язати здійснити нарахування суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період шість місяців з 20.12.2024 по 20.06.2025 (включно); -стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період шість місяців з 20.12.2024 по 20.06.2025 (включно) із відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Ухвалою суду від 7 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано докази.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року витребувано докази.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 у справі №440/15938/24 вирішено на користь позивача спір про необхідність нарахування та виплати йому відповідачем індексації грошового забезпечення, відтак, відповідачем при звільненні не був проведений із позивачем остаточний розрахунок, у зв`язку з чим відповідач має сплатити позивачу його середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що додані до позову матеріали не свідчать про існування спору між позивачем та відповідачем з приводу нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при здійсненні фактичного розрахунку (відсутні докази на підтвердження здійснення відповідачем фактичного розрахунку у вигляді виплати позивачу перерахованої на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 у справі №440/15938/24 індексації грошового забезпечення). Вважає, що право працівника на звернення до суду з вимогою до роботодавця компенсувати затримку розрахунку при звільненні за час затримки але не більше як за 6 місяців виникає після проведення виплати працівнику всіх належних сум, тобто після виконання рішення суду та фактичного розрахунку. Також посилається на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені обставини, дійшов наступних висновків.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 у справі № 440/15938/24 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової академії (м. Одеса), Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Указаною постановою, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за періоди проходження військової служби з 21.07.2020 по 31.12.2022 (включно), з 01.01.2024 по 19.12.2024 (включно).

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, в розмірі 4130,97 грн (з урахуванням проведених виплат) щомісячно за періоди проходження військової служби з 21.07.2020 по 31.12.2022 (включно), з 01.01.2024 по 19.12.2024 (включно), з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Також визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягали в визначенні ОСОБА_1 розміру підйомної допомоги в 2020 році, грошової допомоги на оздоровлення в 2020, 2021, 2022, 2024 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2020, 2021, 2022, 2024 роках, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок підйомної допомоги, виплаченої в 2020 році, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2020, 2021, 2022, 2024 роках, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2020, 2021, 2022, 2024 роках, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

У вступній частині рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 у справі № 440/15938/24 зазначено, що ОСОБА_1 просив, зокрема:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за періоди проходження військової служби з 21.07.2020 по 31.12.2022 (включно), з 01.01.2024 по 19.12.2024 (включно).

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, в сумі 4463,15 гривень щомісячно за періоди проходження військової служби з 21.07.2020 по 31.12.2022 (включно), з 01.01.2024 по 19.12.2024 (включно), з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягали в визначенні ОСОБА_1 розміру підйомної допомоги в 2020 році, грошової допомоги на оздоровлення в 2020, 2021, 2022, 2024 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2020, 2021, 2022, 2024 роках, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок підйомної допомоги, виплаченої в 2020 році, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2020, 2021, 2022, 2024 роках, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2020, 2021, 2022, 2024 роках, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2025 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 у справі № 440/15938/24 залишено без змін.

Судами у вказаній справі встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2020 р. №203 лейтенанта ОСОБА_1 вважати таким, що з 21.07.2020 р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2024 р. №370 старшого лейтенанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 з 19.12.2024 виключено зі списків особового складу частини.

У довідці ВЧ НОМЕР_1 від 21.08.2025 № 738 про доходи позивача зазначено, що ОСОБА_1 за жовтень 2024 року отримав 30917,19 грн грошового забезпечення, за листопад 2024 року 30917,19 грн грошового забезпечення.

Також до суду надана довідка ВЧ НОМЕР_1 від 25.08.2025 № 753 щодо отримання за жовтень і листопад 2024 року додаткової винагороди, яка передбачена постановою КМУ № 168.

У позовній заяві позивач зазначає, що станом на день подання позову рішення суду від 02.04.2025 у справі № 440/15938/24 відповідачем не виконано.

Відповідач указану обставину не спростовує.

Спірні правовідносини виникли з приводу наявності підстав для застосування до відповідача відповідальності за затримку остаточного розрахунку.

Відповідно до приписів п. 7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі Порядок № 260), передбачено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п. 14 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

У п. 1 розділу XXXI Порядку № 260 зазначено, що грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні з військової служби, тому мать бути застосовані приписи Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Зі змісту ст. 117 Кодексу законів про працю України, у редакції, чинній з 19.07.2022, випливає, що розмір відповідальності за затримку розрахунку при звільненні залежить від наявності або відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум, а також чи вирішено спір на користь працівника частково або повністю, а саме:

1) при відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців;

2) при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, якщо спір вирішено на користь працівника (повністю);

3) при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за шість місяців.

Як було встановлено судом, між сторонами в цій справі існував спір щодо належних позивачу сум при звільненні. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 у справі № 440/15938/24 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової академії (м. Одеса), Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, з огляду на приписи ст. 117 Кодексу законів про працю України у редакції, чинній з 19.07.2022, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті). Тобто саме суд у цій справі має визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100), передбачено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 розділу ІІ Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зі змісту наведених приписів Порядку № 260 випливає, що середнє грошове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України має розраховуватися виходячи з кількості календарних днів, а не робочих.

Також потрібно зазначити, що Верховний Суд у постанові від 31 січня 2025 року у справі № 460/2645/24, висловив правову позицію щодо питання, чи враховується додаткова винагорода, передбачена пунктом 1 постанови КМУ № 168, до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення середнього заробітку для розрахунку відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Так, Верховний Суд у вказаній постанові, відповідаючи на вказане питання, зазначив, що за своєю правовою природою, додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану, яка має компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни та не має регулярного характеру й виплачується на підставі наказів командирів (начальників), за певних умов.

Водночас абзацом першим пункту 3 Порядку № 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

За змістом пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати, грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

Аналізуючи наведене вище, Верховний Суд дійшов висновку, що делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що ураховуються при обчисленні окремих видів виплат для військовослужбовців, а також при обчисленні середньої заробітної плати відповідно до Порядку № 100. Отже, саме норми положення Порядку № 100 унормували приписи Закону № 2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагород та компенсаційних виплат із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється середня заробітна плата для розрахунку відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Таким чином, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ № 168, запроваджена на період дії воєнного стану має компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни та не має регулярного характеру й виплачується на підставі наказів командирів (начальників), за певних умов, за змістом Порядку № 100, тому не враховується при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

З огляду на викладений правовий висновок, повертаючись до обстави цієї справи, що розглядається, суд вважає, що здійснюючи обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та визначаючи суму, додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ № 168, не підлягає врахуванню.

Середньоденне грошове забезпечення позивача становить 1013,68 грн розраховане у відповідності до наведених приписів законодавства ((30917,19 грн + 30917,19 грн)/61днів).

Позивача виключено зі списків особового складу 19.12.2024. Отже, починаючи з 20.12.2024 відбулося затримання розрахунку при звільненні.

У періоді починаючи з 20.12.2024 до 19.06.2025 182 календарні дні. Отже середній заробіток (грошове забезпечення) за цей період становить 184489,76 грн (1013,68 грн х 182 дні).

Водночас за змістом ч. 2 ст. 117 Кодексу законів про працю України указана сума мала б бути виплачена позивачу в разі, якщо спір було б вирішено на його користь повністю. Як було зазначено, спір щодо належних при звільненні сум вирішено на користь позивача частково, тому суд повинен визначити розмір відшкодування за час затримки, але не більше ніж указана сума.

Законодавець не визначив певні критерії для застосування приписів другого речення ч. 2 ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Суд зазначає, що одним з основних критеріїв за якими суд може визначати розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, є частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні із загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

Водночас у справі № 440/15938/24 не було визначено загальної суми, що підлягає виплаті на користь ОСОБА_1 . Тому суд вважає, що критерій щодо частки коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, не може бути застосований під час вирішення цієї справи.

Також суд ураховує наступне: - не наведення позивачем розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні його майнових втрат; - спір виник не щодо всієї суми, яка належала позивачу при звільненні, а лише щодо окремих виплат.

Тому суд вважає, що середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період починаючи з 20.12.2024 до 19.06.2025 (включно) в розмірі 100000,00 грн відповідає засадам справедливості і співмірності з урахуванням установлених судом обставин.

Водночас суд звертає увагу, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ № 168, не підлягає врахуванню під час визначення вказаної суми.

Щодо посилання позивача на п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Суд зазначає, що правовідносини щодо грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб на спірні виплати на момент розгляду цієї справи не виникли. КАС України не передбачає захист прав осіб на майбутнє. Також за відсутності протиправних рішень, дій або бездіяльності відповідача суд не може зобов`язувати його вчинити певні дії з підстав, зокрема, наявності припущень тощо. Тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що строк звернення з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України має обчислюватися з дати фактичного проведення виплати (постанова Верховного Суду від 14 серпня 2025 року у справі № 620/7564/24).

Водночас, з урахуванням того, що з дня виключення позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 до звернення позивача з цим позовом до суду минуло понад 6 місяців, відсутні підстави вважати, що позовні вимоги заявлені передчасно

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 80, 90, 132-139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії, стягнення суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2024 до 19.06.2025 (включно).

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2024 до 19.06.2025 (включно) у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення суду складене 2 жовтня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков