Справа № 950/2453/25
Суддя: Бакланов Р. В.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 950/2453/25
Номер провадження 2-а/950/24/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2025 р. м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Бакланов Р. В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду в м. Лебедин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звернувся до Лебединського районного суду Сумської області з адміністративним позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати Постанову № СУ/1863/2025 від 24 липня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), якою на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн 00 копійок за частиною 3 статті 210 КУпАП.

Згідно з оскаржуваною постановою, правопорушення полягало в тому, що 16 липня 2025 року о 16:13 під час прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що Позивач не прибув у порядку, передбаченому пунктом 21 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, за повісткою від 13.06.2025 № 3889282 до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач вважає Постанову № СУ/1863/2025 протиправною і такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на наступні міркування: недоведеність факту вчинення адміністративного правопорушення. Позивач наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, відповідно до частини 2 статті 251 КУпАП.

На підставі статті 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на Відповідача. Позивач не визнає себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення та стверджує, що у Відповідача відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази вчинення правопорушення.

Позивач також посилається на норми Інструкції зі складання ТЦК та СП протоколів (Наказ МОУ від 01.01.2024 № 3, зареєстрований за № 36/41381), згідно з якою докази, що долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства.

Позивач наполягає, що Відповідач не довів, що ним було забезпечено право Позивача знайомитись з матеріалами справи (ч. 1 ст. 268 КУпАП) та право бути заслуханим під час розгляду справи (ч. 2 ст. 279 КУпАП).

Позивач просив визнати протиправною та скасувати Постанову № СУ/1863/2025 та закрити справу. Позивач повідомив, що сплатив судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , заперечив проти позовних вимог та вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач вважає оскаржувану постанову правомірною та законною,мотивуючи заперечення наступним: факт адміністративного правопорушення був виявлений 16.07.2025, коли Позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 . У ході його перебування було встановлено порушення ним вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач був зобов`язаний прибути за повісткою № 3889282, але без поважних причин цього не зробив, що підтверджує факт порушення частини третьої статті 210 КУпАП.

На спростування доводів Позивача про відсутність доказів, Відповідач надав суду належні та допустимі докази, а саме: повістку № 3889282, копію конверта із зазначенням причин повернення поштового відправлення, а також інформацію з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за трекінг-номером 783.

Ці докази є належними та допустимими відповідно до статей 73 та 74 КАС України, оскільки вони отримані у спосіб, передбачений чинним законодавством, та підтверджують факт належного повідомлення Позивача про необхідність з`явитися.

Щодо процедури: Відповідач спростував твердження Позивача про порушення процедури складання протоколу. Протокол не складався відповідно до статті 258 КУпАП. Натомість, Позивачу було вручено повідомлення про розгляд справи (на 24.07.2025), і факт отримання цього повідомлення засвідчено особистим підписом Позивача.

Відповідач вважає безпідставними твердження Позивача про обмеження його прав (ст. 268 КУпАП), оскільки жодних клопотань, заяв чи доказів від Позивача не надходило до, так і після розгляду справи.

Відповідач вважає, що доводи Позивача є лише стратегією захисту, спрямованою на уникнення відповідальності.

На підставі викладеного, ІНФОРМАЦІЯ_2 просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову та залишити постанову № СУ/1863/2025 без змін.

Судом були встановлені наступні факти:

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ) є військовозобов`язаним, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

24 липня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 була винесена Постанова № СУ/1863/2025 про накладення на Позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу 17000,00 грн. Підставою для притягнення до відповідальності стало порушення вимог законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

У постанові зазначено, що 16.07.2025 о 16:13 встановлений факт неявки Позивача за повісткою № 3889282 від 13.06.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що є порушенням вимог п. 21 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Позивач оскаржує цю постанову, заперечуючи наявність належних доказів його вини та дотримання процедури притягнення до відповідальності.

Суд перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, а саме, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та з дотриманням принципу пропорційності.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Позивач посилається на цю норму, стверджуючи, що Відповідач не надав належні докази. Суд зазначає, що вказана норма передбачає презумпцію винуватості суб`єкта владних повноважень, що означає, що Відповідач повинен спростувати доводи Позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , надав суду докази, які, підтверджують правомірність постанови, а саме: повістка № 3889282, копія конверта із зазначенням причин повернення поштового відправлення, а також інформація з офіційного сайту АТ «Укрпошта» за трекінг-номером 783. Ці докази є належними та допустимими відповідно до вимог статей 73 та 74 КАС України.

Суд підтверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_6 є належним Відповідачем у цій справі. Згідно зі статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (статті 210, 210-1). Від імені ТЦК та СП розглядати справи та накладати адміністративні стягнення мають право керівники цих центрів.

Крім того, суд враховує висновок Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові від 19.10.2022 у справі № 522/22225/21, згідно з яким, незважаючи на те, що районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не має статусу юридичної особи, він є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України та є належним відповідачем у спорі, пов`язаному зі скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 , полковник ОСОБА_2 , діяв у межах своїх повноважень, передбачених законом.

Позивач притягнутий до відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП. Ця частина, як і частина третя статті 210-1 КУпАП, передбачає відповідальність за порушення, вчинене в особливий період. Суд констатує, що, починаючи з 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу, в Україні діє режим воєнного стану, який є особливим періодом.

Частина 3 статті 210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період. Згідно з абзацом 2 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Позивачу інкриміновано неявку за повісткою № 3889282. Згідно з Відзивом, факт неявки був встановлений Відповідачем 16.07.2025.

Оцінюючи факт того, чи був Позивач належним чином оповіщений про виклик, відповідно до чинного законодавства, зокрема, Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (Порядок № 560 від 16.05.2024), суд зазначає.

Пункт 41 Порядку № 560 визначає, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик є:

1. у разі вручення повістки: особистий підпис, відеозапис вручення або ознайомлення з її змістом.

2. у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, повідомленою цією особою ТЦК.

Суд бере до уваги, що Відповідач надав конкретні документальні докази: копію конверта та витяг з трекінгу Укрпошти 783. Ці документи, підтверджують рух листа та причину його повернення, що відповідає вимогам Порядку № 560, коли особа вважається оповіщеною у разі проставлення відповідних відміток поштовим оператором.

Враховуючи, що Відповідач надав суду докази, які мають ідентифікаційний номер поштового відправлення та копію конверта, Суд вважає, що Відповідач виконав свій обов`язок, передбачений частиною другою статті 77 КАС України, щодо доказування правомірності свого рішення. Надані Відповідачем докази є належними та допустимими, оскільки прямо зазначені у відзиві як такі, що підтверджують факт належного повідомлення Позивача.

Твердження Позивача про те, що Відповідач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, спростовуються матеріалами відзиву, де чітко перелічені ці докази.

Суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 19.10.2022 у справі № 522/22225/21 підтверджено, що РТЦК є належним суб`єктом владних повноважень. Хоча інші наведені у джерелах судові рішення (наприклад, у справі № 953/147/25 та № 638/8852/25) призвели до скасування постанов через ненадання ТЦК жодних доказів належного оповіщення чи відзиву на позов, у даній справі Відповідач надав детальний відзив та перелічив конкретні докази, які, відповідно до п. 41 Порядку № 560, вважаються належним підтвердженням оповіщення (інформація від поштового оператора).

Оскільки Відповідач надав докази, які, відповідно до законодавства, регулюючого мобілізаційні процеси, можуть підтверджувати належне оповіщення Позивача, суд не вбачає підстав вважати постанову необґрунтованою з точки зору доведеності факту правопорушення.

Оцінюючи дотримання процедури притягнення до адміністративної відповідальності суд виходить з наступного: Позивач вказує на можливе порушення його прав, передбачених статтями 268 та 279 КУпАП, зокрема, права знайомитись з матеріалами справи та бути присутнім при її розгляді.

Відповідно до статті 258 КУпАП. Згідно з абзацами 6 та 7 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, якщо особа не з`явилася без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у ТЦК підтвердних документів про отримання особою виклику.

Натомість, Позивачу було вручено повідомлення про розгляд адміністративного правопорушення на 24.07.2025, факт отримання даного повідомлення засвідчено особистим підписом Позивача.

Доказів того, що Позивач не скористався своїми правами та жодних клопотань, заяв чи не надходило.

Суд погоджується з позицією Відповідача. Стаття 258 КУпАП прямо дозволяє не складати протокол, якщо особа не з`явилася на виклик, будучи належним чином повідомленою. У даному випадку, порушення інкримінується саме за неявку за повісткою. Більше того, коли Позивач з`явився 16.07.2025, він був особисто повідомлений про розгляд справи 24.07.2025 і підписав це повідомлення.

Хоча Верховний Суд неодноразово наголошував на важливості належного та завчасного повідомлення (не пізніше ніж за три доби до розгляду), та вимагав, щоб уповноважена особа довела поінформованість особи про час та місце розгляду, у цьому випадку факт повідомлення та обізнаності Позивача про розгляд справи 24.07.2025 підтверджується особистим підписом Позивача на повідомленні про розгляд справи, що є достатнім доказом виконання обов`язку щодо належного інформування.

Таким чином, Позивач не був позбавлений права на захист, оскільки був інформований про час та місце розгляду справи 24.07.2025. та не скористався правом подати докази чи клопотання, хоча мав можливість, перебуваючи 16.07.2025 у ТЦК.

Суд визнає, що Відповідачем було дотримано процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, передбачену КУпАП.

Позивач, посилаючись на частину 2 статті 251 КУпАП, стверджує, що обов`язок щодо збирання доказів лежить на особах, уповноважених на складання протоколів. Хоча це є вірним твердженням, Відповідач надав суду докази, які він зібрав під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, а саме: документи поштового оператора, що свідчать про вчинення дій, спрямованих на доказування факту правопорушення. Суд зазначає, що обов`язок щодо збирання покладається на тих осіб, яких керівники відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки визначив уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. У даній справі Відповідач довів, що керівник РТЦК, як посадова особа, що розглядає справу, мав достатні матеріали для винесення постанови.

Виходячи з наданих доказів та аналізу норм КУпАП і Порядку № 560, Суд дійшов висновку, що Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав належні та допустимі докази правомірності оскаржуваної постанови, спростувавши презумпцію протиправності свого рішення.

На підставі всебічного та повного дослідження матеріалів справи, суд дійшов висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_2 діяв на підставі та у межах повноважень, визначених КУпАП та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», забезпечив доказову базу, яка відповідно до вимог Порядку № 560, підтверджує належність оповіщення Позивача (надання доказів поштового відправлення та його статусу), дотримався процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки Позивач був особисто повідомлений про час і місце розгляду справи 24.07.2025; правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП, було вчинене в особливий період.

Позивач, будучи військовозобов`язаним, мав безумовний обов`язок з`явитися за викликом (повісткою) до ТЦК та СП, або надати докази поважних причин неявки. У той час як Відповідач довів факт надсилання виклику та підтвердив його статус через поштового оператора, Позивач не надав жодних доказів на спростування факту правопорушення або доказів поважних причин неявки.

Відповідно до частини першої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, суд доходить висновку, що оскаржувана Постанова № СУ/1863/2025 є обґрунтованою, правомірною та законною, а підстави для її скасування відсутні.

Позивач заявив про сплату судового збору у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Оскільки у задоволенні адміністративного позову відмовлено, судові витрати, сплачені Позивачем, не підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

На підставі статей 73, 74, 77, 241, 242, 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, статей 210, 251, 258, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 19.10.2022 у справі № 522/22225/21, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити повністю.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № СУ/1863/2025 від 24 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, із накладенням штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, залишити без змін.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Роман БАКЛАНОВ