Справа № 480/5941/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 р.Справа № 480/5941/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 р. (ухвалене суддею Шаповал М.М., повний текст якого складено 10.06.2025 р.) по справі № 480/5941/24

за позовом ОСОБА_1

до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

про визнання неправомірним та скасування попередження,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому просив: визнати протиправним та скасувати попередження Північно-східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці № 22-ДПС-ПР-СМ від 14.06.2024 р. щодо порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України; стягнути з Північно-східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 3028 грн. та витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 15000 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано "Попередження" Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 14.06.2024 р. № 22-ДПС-ПР-СМ про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в сумі 3028 грн; в задоволені вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн. - відмовлено за їх недоведеністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 р. в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про скасування Попередження № 22-ДПС-ПР-СМ від 14.06.2024 р. за порушення законодавства про працю, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Кодексу законів про працю України, Закону України «Про зайнятість населення», Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до направлення на перевірку від 25.04.2024 р. № 1610/18-280706 посадовими особами Головного управління ДПС у Сумській області було проведено фактичну перевірку господарської одиниці бар "ДІМ ПИВА", де здійснює діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки № 5546/18/19/РРО/ НОМЕР_1 від 07.05.2024 р.

З акту фактичної перевірки встановлено, що згідно отриманої від Сумського РУП ГУНП в Сумській області інформації та згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 190456 від 26.01.2024 р. в барі "Дім пива" за адресою: АДРЕСА_1 продавець ОСОБА_2 , перебуваючи на своєму робочому місці 26.01.2024 р. об 15 год. 05 хв. здійснила продаж алкогольного напою - сидр "Яблучний з вишнєю" ємністю 1 літр, вартістю 37,98 грн. неповнолітній особі ОСОБА_3 2006 року народження, чим допустила порушення ст. 153 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального" за яке передбачено адміністративну відповідальність згідно ч. 2 ст. 156 КУпАП, порушення правил торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами. За вчинене правопорушення на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн. згідно постанови № 81 від 08.02.2024 р. адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради.

Також, факт перебування ОСОБА_2 26.01.2024 р. на робочому місці у барі "Дім пива" підтверджується її особистими поясненнями, наданими т.в.о. начальника Сумського РУП ГУНП в Сумській області полковнику поліції Олександру Терелі.

Як встановлено перевіряючими ГУ ДПС у Сумській області і зафіксовано в акті фактичної перевірки, ОСОБА_2 на час вчинення адміністративного правопорушення щодо продажу неповнолітній особі слабоалкогольного напою 26.01.2024 р. у барі "Дім пива", у якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , не перебувала у трудових відносинах з останнім. У зв`язку з чим, ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги статті 24 КЗпП України в частині допуску до роботи працівника ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин шляхом укладання трудового договору.

Міжрегіональним управлінням 17.05.2024 р. одержано лист Головного управління ДПС у Сумській області, яким направлено для відповідного реагування і прийняття рішення, завірену копію акта фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 07.05.2024 р. № 5546/18/19/РРО/ НОМЕР_1 .

У відповідності до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" № 509 від 17.07.2013 р. із змінами та доповненнями Міжрегіональне управління листом від 20.05.2024 р. № ПНС/2/6971-24 повідомило позивача про одержання уповноваженою особою акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Сумській області, яким встановлено порушення законодавства про працю. Даний лист позивач отримав 05.06.2024 р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

За матеріалами фактичної перевірки встановлено, що ГУ ДПС У Сумській області 29.04.2024 р. у присутності ФОП ОСОБА_1 проведено фактичну перевірку за місцем провадження господарської діяльності у барі "Дім пива", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами якої складено акт від 07.05.2024 р. № 5546/18/19/РРО/ НОМЕР_1 який підписано без зауважень і одержано один примірник безпосередньо ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується його особистим підписом на 5 сторінці акта перевірки.

В подальшому, Північно - східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, одержавши копію акту фактичної перевірки Головного управління ДПС у Сумській області від 07.05.2024 р. № 5546/18/19/РРО/ НОМЕР_1 здійснило розгляд справи про накладення штрафу та за результатами розгляду такої справи було складено попередження № 22-ДПС-ПР-СМ від 14.06.2024 р. щодо порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України. Зазначене попередження, яке направлено на адресу позивача листом від 14.06.2024 р. вих. № ПНС/1/8653-24 від 14.06.2024 р. "Про направлення попередження", фактично отримано позивачем 18.06.2024 р.

Не погодившись з попередженням Північно-східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці № 22-ДПС-ПР-СМ від 14.06.2024 р., позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з порушення процедури під час розгляду справи про накладення штрафу, а саме позивач не був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, у зв`язку з чим попередження Північно-східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці № 22-ДПС-ПР-СМ від 14.06.2024 р. щодо порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України (в подальшому - КЗпП України), Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 р. № 877-V (в подальшому - Закон № 877) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно із ст. 2 Закону № 877-V, дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Статтею 3 Закону № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) здійснюється лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 р. № 413 Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509 (в подальшому - Порядок № 509).

Згідно з п. 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками. Штрафи накладаються на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників; акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування; акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

При цьому п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ (в подальшому - ПК України) передбачено, що контролюючі органи (до яких належать, зокрема, податкові органи) мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.6 статті 80 ПК України передбачено, що під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Відповідно до п.п. 3, 4 Порядку № 509 справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку (п. 4).

Судовим розглядом встановлено, що відповідач при винесенні спірного рішення керувався виключно відомостями, що містяться у вищезазначеному акті фактичної перевірки від 07.05.2024 р. № 5546/18/19/РРО/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у Сумській області.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відомості викладені в акті перевірки, підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи управлінням Держпраці. Викладені в акті перевірки відомості не є беззаперечним доказом вини особи у порушенні вимог законодавства про працю, а підлягають перевірці. В свою чергу, такі обставини підлягають встановленню та оцінці під час розгляду справи про накладення штрафу, що відповідає п. 9 ч. 2 ст. 2 КАС України, згідно з яким у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Судовим розглядом встановлено, що позивач отримав лист від 20.05.2024 р. № ПНС/2/6971-24, яким відповідач повідомив позивача про одержання уповноваженою особою акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Сумській області, яким встановлено порушення законодавства про працю, однак повідомлення не містило інформації про час та місце розгляду справи як це передбачено у чинній на момент відправлення повідомлення редакції Порядку № 509, не зазначено строку надання пояснень щодо встановленого порушення.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки позивач не був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи про накладення штрафу, що є порушенням норм Порядку № 509, тому наявні підстави визнання протиправною та скасування Попередження Північно-східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці № 22-ДПС-ПР-СМ від 14.06.2024 р. щодо порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю.

Так, спірна постанова про накладення штрафу прийнята без участі позивача, який не був повідомлений про час та місце розгляду справи, а також йому не було надано можливість подати свої зауваження чи докази на спростування виявлених порушень законодавства про працю, відповідно такі обставини уповноваженою посадовою особи не перевірялися.

Верховний Суд вже вирішував правове питання, чи означає скасування обов`язку уповноваженої посадової особи повідомляти суб`єкту господарювання про розгляд його справи про накладення штрафу також і скасування права останнього на участь у процесі прийняття рішення про притягнення його до відповідальності.

Так, Верховний Суд у постановах від 16.09.2021 р. в справі № 420/9061/20, від 04.05.2022 р. в справі № 300/3288/20 вказав, що особі, до якої застосовуються такі суттєві розміри штрафу в якості відповідальності за порушення законодавства про працю, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, правовий захист тощо.

Відсутність аналізу суб`єктом владних повноважень всіх обставин у сукупності та прийняття рішення без врахування позиції особи, яка притягується до відповідальності і якій не було належним чином надано право бути заслуханою державним органом влади, свідчить про недотримання відповідачем критерію обґрунтованості рішення, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України.

Виключення пунктів 6, 7 Порядку № 509 з вимогами про необхідність повідомлення суб`єкта господарювання про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу не може нівелювати право особи на участь у процесі прийняття рішення про притягнення її до відповідальності.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 р. в справі № 640/17424/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 р., було визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю", якою, серед іншого, внесено зміни до Порядку № 509, в тому числі щодо порядку розгляду справи про накладення штрафу.

Відповідно до частини 2 статті 255, частини 2 статті 265 КАС України ці судові рішення набрали законної сили 14.09.2021 і відтоді постанова Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" втратила чинність.

Відповідач у цій справі не забезпечив позивачу право надати докази та пояснення по суті обставин, встановлених під фактичної перевірки, що призвело до прийняття необґрунтованої постанови. Зокрема, відповідачем не було враховано та не досліджено той факт, що ОСОБА_2 , станом на дату складання протокол про адміністративне правопорушення від 26.01.2024 р., перебувала у трудових відносинах з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 де і отримувала належну заробітну плату з якої сплачуються необхідні законодавчо встановлені податки та збори. На території бару «Дім Пива», де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 і де проводилась фактична перевірка, ОСОБА_2 перебувала на підставі укладено Договору про надання персоналу (послуг аутстафінгу) № 10-1/2023 від 01.10.2023 року між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_4 (виконавець).

Додатковою угодою (заявка) від 23.01.2024 р. до Договору про надання персоналу (договір аутстафінгу) № 10-1/2023 від 01.10.2023 року було оформлено заявку на працівника для виконання обов`язків продавця (бармена), а саме ОСОБА_2 . За змістом відповідної заявки працівник зобов`язаний виконувати обов`язки продавця (бармена) з прийняття товару та його зберігання, продаж товарів, обслуговування покупців замовника, а також виконувати інші функції передбачені Розділом 2 Договору «Функції персоналу». Період надання послуг по Договору про надання персоналу з 23.01.2024 р. до 31.01.2024 р.

Пунктом 3.2. Договору аутстафінгу № 10-1/2023 від 01.10.2023 р. встановлено, що замовник раз у півріччя, але не пізніше ніж 30 червня та 31 грудня, оплачує послуги виконавця з надання персоналу за розцінками, установленими в додатковій угоді, що є невід ємною частиною Договору.

За результатами надання зазначених вище послуг між замовником та виконавцем було складено акт приймання-передачі наданих послуг від 01.02.2024 р. В подальшому, послуги відповідно до умов Договору були сплачені ФОП ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується платіжною інструкцією.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що при прийняті спірної постанови, відповідач не досліджував вищезазначені обставини, оскільки позивач не був повідомлений про час та місце розгляду справи, та йому не було надано можливість подати свої зауваження чи докази на спростування виявлених порушень законодавства про працю.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування Попередження Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 14.06.2024 р. № 22-ДПС-ПР-СМ про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 р. по справі № 480/5941/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 01.10.2025 р.