Справа № 200/1548/25
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року справа №200/1548/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі № 200/1548/25 (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 4 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволений частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 61 від 26.02.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 лютого 2025 року про призначення пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах», зарахувавши до його пільгового стажу за Списком робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії терміном не менше 25 років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202, періоди роботи: з 22.11.2009 по 30.11.2009 року, з 24.12.2009 по 31.12.2009 року, з 22.01.2010 по 31.01.2010 року, з 21.02.2010 по 28.02.2010 року, з 24.03.2010 по 31.03.2010 року, з 22.04.2010 по 30.04.2010 року, з 21.05.2010 по 31.05.2010 року, з 23.06.2010 по 30.06.2010 року, з 23.07.2010 по 31.07.2010 року, з 20.08.2010 по 31.08.2010 року, з 22.09.2010 по 30.09.2010 року, з 24.10.2010 по 31.10.2010 року, з 23.11.2010 по 30.11.2010 року, з 24.12.2010 по 31.12.2010 року, з 19.01.2011 по 31.01.2011 року, з 04.02.2011 по 28.02.2011 року, з 24.03.2011 по 31.03.2011 року, з 22.04.2011 по 30.04.2011 року, з 22.05.2011 по 31.05.2011 року, з 22.06.2011 по 30.06.2011 року, з 22.07.2011 по 31.07.2011 року, з 15.08.2011 по 31.08.2011 року, з 11.09.2011 по 30.09.2011 року, з 21.10.2011 по 31.10.2011 року, з 23.11.2011 по 30.11.2021 року, з 23.12.2011 по 31.12.2011 року, з 19.02.2012 по 29.02.2012 року, з 23.03.2012 по 31.03.2012 року, з 21.04.2012 по 30.04.2012 року, з 22.05.2012 по 31.05.2012 року, з 13.06.2012 по 30.06.2012 року, з 11.07.2012 по 31.07.2012 року, з 24.08.2012 по 31.08.2012 року, з 21.09.2012 по 30.09.2012 року, з 23.10.2012 по 31.10.2012 року, з 23.11.2012 по 30.11.2012 року, з 22.12.2012 по 31.12.2012 року, з 23.01.2013 по 31.03.2013 року, з 21.02.2013 по 28.02.2013 року, з 22.03.2013 по 31.03.2013 року, з 11.04.2013 по 30.04.2013 року, з 11.05.2013 по 31.05.2013 року, з 21.06.2013 по 02.07.2013 року, з 18.09.2013 по 06.10.2014 року, 28.02.2017 року, 31.07.2017 року; до пільгового стажу за провідними професіями періоди: з 07.08.2017 по 09.11.2017 року з 29.12.2019 року по 31.12.2019 року, з 17.01.2020 року по 31.01.2020 року, з 15.02.2020 року по 29.02.2020 року, з 08.06.2022 по 20.06.2022 року, з 26.06.2022 по 30.06.2022 року, з 22.07.2022 по 31.07.2022 року, з 15.08.2022 по 31.08.2022 року, з 20.09.2022 по 30.09.2022 року, з 23.10.2022 по 31.10.2022 року, з 23.11.2022 по 30.11.2022 року, з 05.12.2022 по 31.12.2022 року, з 19.01.2023 по 31.01.2023 року, з 12.02.2023 по 28.02.2023 року, з 16.03.2023 по 26.03.2023 року, з 27.03.2023 по 30.09.2023 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення набрало законної сили 23 липня 2025 року.

22 серпня 2025 року позивачем до суду подано заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі № 200/1548/25, в якій позивач просить:

- визнати протиправним рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 11.08.2025 року № 1 «Про відмову у призначенні пенсії», прийняте на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04.04.2025 року по справі № 200/1548/25;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виконати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04.04.2025 року по справі № 200/1548/25 в повному обсязі, з урахуванням всіх висновків суду, зокрема, при повторному розгляді заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 від 18.02.2025 року застосувати Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах», зарахувавши кожний повний рік гірником очисного забою, як 1 рік роботи 3 місяці.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року повернуто заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі № 200/1548/25.

Позивач не погодився з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, у зв`язку з порушенням норм процесуального права, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування доводів посилався на те, що суд визначив підставами для повернення заяви те, що не видавались виконавчі листи та не відкрито виконавче провадження. Також суд висловив свою позицію, що потрібно подавати новий позов стосовно рішення відповідача, яке він прийняв на виконання рішення суду. Фактично суд вже обгрунтовав свою позицію щодо відмови у розгляді його заяви по статті 383 КАСУ не тільки з підстав незвернення до виконавчої служби, а взагалі, що така заява не може бути розглянута судом, що виніс рішення по справі, а треба подавати новий позов.

Дійсно на дату добровільного виконання рішення суду та прийняття рішення про відмову, що прийняте на виконання рішення суду відповідачем, не видавались виконавчі листи, та, відповідно, не відкривалось виконавче провадження. Про вказане було заявлено у заяві, поданої в порядку статті 383 КАСУ.

Апелянт вважає, що ухвала суду про повернення заяви в порядку статті 383 КАСУ є проявом надмірного формалізму та перешкоджанню доступу до правосуддя через відсутність судового контролю, що сприяє належному виконанню рішення суду.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач ще не використав механізм примусового виконання рішення через виконавчу службу, не відповідає нормам ст.383 КАСУ, ч.3 ст.129-1 Конституції України, та рішенню Конституційного суду від 1 березня 2023 року № 2-р(ІІ)/2023 (справа № 3-27/2022(54/22) .

Ст. 383 КАСУ не передбачає обов`язковості відкриття виконавчого провадження на момент подання заяви в порядку ст.383 КАСУ, а зобов`язує лише повідомити про хід виконавчого провадження (чи воно відкрите, чи закінчене).

Стаття 383 КАСУ передбачає зазначити в заяві інформацію про наявність відкритого касаційного провадження; день пред`явлення виконавчого листа до виконання; про хід виконавчого провадження.

Стаття 383 КАСУ не містить заборони подати заяву в порядку ст.383 КАСУ, якщо не відкрито виконавче провадження. Виконавчий лист видається судом першої інстанції. Оскільки судом не видавався виконавчий лист (що відомо суду), то відповідно і виконавчий лист не міг бути направлений до виконавчої служби, та не могло бути відкрито виконавче провадження.

Крім того, відкриття виконавчого провадження не скасує рішення відповідача на виконання рішення суду, що вже прийняте, тобто ефективність виконавчого провадження в такому випадку є сумнівною, тому що рішення вже прийняте та існує ще до відкриття виконавчого провадження.

Суд першої інстанції проявив надмірний формалізм під час розгляду заяви в порядку ст.383 КАСУ, та помилково повернув мені заяву, а також зробив помилковий висновок про необхідність оскарження рішення про відмову, що прийняте на виконання рішення суду в окремому ( новому ) судовому провадженню.

Такий висновок суперечить висновку Верховного суду у справі № 580/988/19 від 27.12.2019 року, в якій суд зазначив, що в разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу щодо відповідача - суб`єкта владних повноважень, а невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження, що свідчить про активну роль суду в реалізації сторонами прав і законних інтересів, із приводу захисту яких він ухвалив судове рішення. У разі добровільного виконання рішення суду відповідачем, якщо позивач заперечує повноту та правильність такого виконання (вважає прийняте відповідачем рішення протиправним), ст.383 КАСУ дозволяє суду перевірити, чи таке виконання відповідає висновкам, що зробив суд у рішенні, а також дозволяє позивачу домогтися належного виконання рішення суду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції перевірив матеріали справи, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву і дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 цієї статті у такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

За ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до частини 3 статті 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 1 статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа.

В заяві від 21 серпня 2025 року позивач лише зазначив, що станом на день подання вказаної заяви виконавчі листи судом не видавались, до виконавчої служби не направлялись, виконавче провадження не відкривалось.

Отже, заявник при зверненні до суду формально підійшов до виконання вимог пунктів 7 та 8 частини 2 статті 383 КАС України, а саме: в частині надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконання виконавчого провадження, оскільки за змістом ч. 2 статті 383 КАС України, виконавчий документ має знаходитися на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби. Тобто, позивач звернувся до суду з відповідною заявою передчасно.

За ч. 5 статті 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Недотримання позивачем у повному обсязі вищенаведених вимог статті 383 КАС України унеможливлює розгляд заяви позивача по суті.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку щодо необхідності повернення заяви позивача у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 383 КАС України.

Стосовно посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду від 27.12.2019 року у справі № 580/988/19, рішенні Конституційного суду від 1 березня 2023 року № 2-р(ІІ)/2023 (справа № 3-27/2022(54/22), то колегією суддів не можуть бути прийняті посилання на ці висновки, оскільки обставини цієї справи виникли за різних фактичних обставин, ніж у справах, на які посилається апелянт.

Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Водночас, суд першої інстанції зробив передчасні наступні висновки: «Стосовно рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 11.08.2025 року № 1 «Про відмову у призначенні пенсії» суд враховує, що його скасування можливе шляхом ухвалення рішення суду за наслідком розгляду позовних вимог у порядку позовного провадження, а не шляхом постановлення ухвали в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу, тобто лише постановляє окрему ухвалу, що не призведене до ефективного поновлення порушеного права позивача».

Отже, суд першої інстанції правильно вирішив питання щодо повернення заяви, при цьому, в мотивувальній частині рішення помилково зробив вищезазначені висновки, внаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині шляхом виключення вищезазначеного абзацу, в іншій без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 250, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі № 200/1548/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії змінити в мотивувальній частині шляхом виключення з тексту абзацу наступного змісту:

«Стосовно рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 11.08.2025 року № 1 Про відмову у призначенні пенсії суд зазначає, що його скасування можливе шляхом ухвалення рішення суду за наслідком розгляду позовних вимог у порядку позовного провадження, а не шляхом постановлення ухвали в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу, тобто лише постановляє окрему ухвалу, що не призведене до ефективного поновлення порушеного права позивача».

В іншій частині ухвалу суду - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 30 вересня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: І.В. Геращенко

А.А. Блохін

Т.Г. Гаврищук