Справа № 320/24957/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року м. Київ № 320/24957/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши адміністративну справу в порядку письмового провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача повернути виконавчий лист від 20.08.2019 у справі №372/940/14-ц.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправну бездіяльність відповідача, оскільки незаконно утримує та не надсилає на адресу позивача постанову про повернення виконавчого документа від 20.08.2019 року за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 та виконавчий лист Обухівського районного суду Київської області від 08.02.2016 року у справі № 372/940/14-ц. Позивач наголошує, що долучені відповідачем докази щодо надсилання вказаних документів є неналежними та не підтверджують факт виконання ним свого обов`язку щодо направлення кореспонденції.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем необґрунтовано, в чому саме полягає протиправна бездіяльність, оскільки постанова про повернення виконавчого документу стягувачу (позивачу) від 20.08.2019 № НОМЕР_2/21 разом з виконавчим документом були відправлені згідно з відправною відомістю по формі № 103 Міністерства юстиції України від 30.08.2019. Відповідачем також вказується про наявність в матеріалах справи підтверджуючих документів щодо відправлення кореспонденції, а саме копії реєстру передачі згрупованих рекомендованих відправлень разом з повідомленням та списку рекомендованих поштових відправлень по формі № 103 Мін`юсту від 30.08.2019.

Позивач направив до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, за результатами розгляду якого, суд залишає його без задоволення з мотивів не доведеності наявності підстав, передбачених ст. 240 КАС України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 відкрито провадження в адміністративній справі №320/53117/24 та справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Обухівського районного суду міста Київської області від 27.10.2015 року у справі № 372/940/14-ц, провадження № 2-615/15, вирішено стягнути з ОСОБА_2 (далі-боржник) на користь ОСОБА_1 (далі-стягувач) грошові кошти, отримані в якості авансу та пеню.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області № 372/940/14-ц від 08.12.2016, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Музична хвиля» на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_1 грошових коштів, отриманих в якості авансу в сумі 9 329 531,30 грн.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист від 08.12.2016 року у справі №372/940/14-ц, провадження №2-615/15. Рішення суду боржником добровільно не виконано, у зв?язку з чим воно виконувалось примусово Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні НОМЕР_3.

Через те, що державним виконавцем тривалий час не повідомлялось про будь-які виконавчі дії та їх результати, представником стягувача адвокатом Козаченко О.О. до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлявся запит №01/01-2023 від 26.01.2023 року про стан виконання вказаного рішення суду.

На вказаний запит було надано відповідь № 12147/13901-33-23/20.1 від 01.02.2023 року, про те, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень державним виконавцем на підставі пунктів 2, 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» 20.08.2019 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

У зв`язку з цим, представником стягувача адвокатом Козаченко О.О. до відповідача направлявся запит № 01/02-2023 від 21.02.2023 року з вимогою надати постанову про повернення виконавчого документу та виконавчий документ за виконавчим провадженням НОМЕР_3 або копії доказів їх отримання стягувачем.

Проте, як стверджується позивачем, ні стягувач ОСОБА_4 , ні її представник адвокат Козаченко О.О. не отримали будь-яку відповідь на вказаний запит, а також постанову про повернення виконавчого документу за виконавчим провадженням № НОМЕР_2, виконавчий лист, а також докази їх надсилання (отримання) стягувачем ОСОБА_5 .

У подальшому, представником стягувача адвокатом Козаченко О.О. відповідачу направлялись адвокатські запити №01/11-23 від 16.11.2023 року та №02/12-23 від 21.12.2023 року з проханням надати інформацію та докази направлення та отримання стягувачем постанови про повернення виконавчого документу та самого виконавчого документу за виконавчим провадженням НОМЕР_3.

На ці адвокатські запити, відповідач у своїх листах №155658//20.1 від 27.11.2023 року та №2749/467-33-24/20.1 від 05.01.2024 року повідомив, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу НОМЕР_3/21 від 20.08.2019 року та виконавчий документ були відправлені згідно з відправною відомістю по формі №103 Міністерства юстиції України від 30.08.2019 року.

На підтвердження зазначеного відповідачем було надано в копіях :

1) Реєстр передачі згрупованих рекомендованих відправлень з повідомленням від 29.08.2019 року. Внутрішній документ Міністерства юстиції, створений департаментом державної виконавчої служби, де за № з/п 66 (за порядком) кореспондентом значиться ОСОБА_1 ;

2) Список (без номера) згрупованих поштових відправлень (форма №103) від 30.08.2019. Документ Міністерства юстиції, створений управлінням забезпечення та документообігу, де за № п/п 24 адресатом значиться ОСОБА_1 ;

3) Список №20234 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ - 1 від 30.08.2019. (форма №103). Відправник Міністерство юстиції України;

4) Акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 17.02.2023.

На підтвердження відправки поштою стягувачу постанови про повернення виконавчого документа стягувачу НОМЕР_3/21 від 20.08.2019 року та виконавчого документа до листа Відділу №2749/467-33-24/20.1 від 05.01.2024 було додано копію «Список №20234 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ - 1 від 30.08.2019. (форма №103)».

Не погоджуючись з правомірністю вищевказаних висновків відповідача та вважаючи їх протиправними та такими, що не підтверджують направлення ним на адресу позивача постанови про повернення виконавчого документа від 20.08.2019 року за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 та виконавчого документу (листа) Обухівського районного суду міста Київської області від 08.12.2016 року у справі №372/940/14-ц, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, де зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 28 Закону №1404-VІІІ копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відповідності до пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

При цьому, судом встановлено, що на підтвердження надсилання на адресу позивача постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.08.2019 № НОМЕР_2/21 разом із виконавчим документом, які були передані для відправлення за адресою позивача до відділу відправки та обліку документів Управління забезпечення та документообігу відповідачем надано наступні документи, а саме: копію реєстру передачі згрупованих рекомендованих відправлень з повідомленням від 29.08.2019 року, де за № з/п 66 (за порядком) кореспондентом значиться ОСОБА_1 , а також списком (без номера) згрупованих поштових відправлень (форма №103) від 30.08.2019, де за № п/п 24 адресатом значиться ОСОБА_1 ..

Разом з тим, суд не приймає до уваги вказані доводи відповідача, оскільки ані копія реєстру передачі згрупованих рекомендованих відправлень з повідомленням від 29.08.2019 року, ані список (без номера) згрупованих поштових відправлень (форма №103) від 30.08.2019 не є належними доказами, які можуть свідчити про неухильне дотримання суб`єктом владних повноважень положень ч. 1 ст. 28 Закону №1404-VІІІ.

При цьому, судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія списку №20234 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ - 1 від 30.08.2019. (форма №103), який має відмітку АТ "Укрпошта" про відправлення вхідної кореспонденції.

Однак, вказаний список № 20234 взагалі не містить найменування позивача та його адреси, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що виразилась у ненаправленні на адресу позивача постанови про повернення виконавчого документа від 20.08.2019 року за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 та виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області від 08.02.2016 року у справі № 372/940/14-ц.

Відповідач, на якого ч. 2 ст. 77 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, не довів суду обставин, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, відповідачем не доведено, а позивачем спростовано, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України при встановлених судом вищенаведених обставин діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, обґрунтовано, та добросовісно, розсудливо, та з дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Отже, у зв`язку із тим, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України допущено протиправну бездіяльність щодо ненаправлення на адресу позивача постанови про повернення виконавчого документа від 20.08.2019 року за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 та виконавчого листа Обухівського районного суду Київської області від 08.02.2016 року у справі № 372/940/14-ц, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Позивачем надано достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 1 211,20 грн, що документально підтверджується платіжним документом.

Суд зазначає, що на час вирішення справи, позивачем не заявлено до стягнення понесені витрати на професійну правничу допомогу, не надано до суду відповідних доказів, у зв`язку з чим, вирішенню судом такі витрати за ст. 134 та ст. 139 КАС України, під час винесення рішення у даній справі, не підлягають.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду у сумі 1 211,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Міністерства юстиції України.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо не повернення виконавчого листа від 20.08.2019 у справі №372/940/14-ц.

Зобов`язати Міністерство юстиції України направити на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) постанову про повернення виконавчого документа від 20.08.2019 року за виконавчим провадженням НОМЕР_3 та виконавчий лист Обухівського районного суду Київської області від 08.02.2016 року у справі № 372/940/14-ц.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул. Городецького, 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.