Справа № 200/4030/25
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року Справа№200/4030/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника Кардаш В.А. звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення від 03.03.2025 № 90 щодо відмови в призначені пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 15.03.2025;

зобов`язати призначити пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 15.03.2025.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що має право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-Х1І «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особа, що постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії, а саме 26.04.1986 по 31.07.1986. Проте, відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії в зв`язку з не наданням підтверджуючої довідки про постійне проживання. Позивач наполягає, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина який постійно проживає на території посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, є відповідне посвідчення. На підставі наведеного просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою від 09 червня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, де заперечив проти задоволення позовних вимог. Відповідач зазначив, що позивач не має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років, оскільки відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (частина 2 статті 55 Закону № 796-XII).

Відповідачу надані довідки про постійне проживання (постійної роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю заявниці протягом 11 років 10 місяців 0 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 протягом 4 років 4 місяців 3 дні (з 29.08.1988 по 31.12.1992), що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки, а саме 11 років, які дають право на зниження пенсійного віку на 3 роки, тобто позивач буде мати право на призначення пенсії відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після досягнення 57 років.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. До основних засад судочинства відноситься, зокрема, розумний строк розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до наведених норм, враховуючи здійснення судочинства в умовах збройної агресії проти України та періоди відпустки, тимчасової непрацездатності та відрядження головуючого у справі, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Збиж, Чемеровецького району Хмельницької області, паспорт серії НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Київською облдержадміністрацією 24.11.1993, позивач є громадянкою, що постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) з 1986 по 1993 роки.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 14.02.2025 № 13.03-01/181 ОСОБА_1 з 26.01.1990 по 27.06.2000 проживала у місті Боярка.

З 29.08.1988 по 03.02.1992 працювала на Боярському машинобудівному заводі «Іскра» та з 03.02.1992 по 25.09.1995 в концерні «Арксі» у м. Боярка.

Місто Боярка згідно з Постановою КМУРСР від 23.07.1991 № 106 відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона) до 31.12.2014.

Відповідно до акту Боярської міської ради № 26 від 18.03.2025, позивач без реєстрації проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 27.06.2000 по 28.06.2006.

24.02.2025 позивач звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 03.03.2025 № 90, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 5 років, у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку 57 років. Згідно із наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 складає 37 років 02 місяці 23 дні.

Рішенням встановлено період постійного проживання позивача (постійної роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю 11 років 10 місяців 0 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 - 4 роки 4 місяці 3 дня (з 29.08.1988 по 31.12.1992), що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки.

Відповідач наполягає на відсутності доказів, що підтверджують постійне проживання або постійну роботу позивача з 26.04.1986 по 31.07.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-XII).

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV, в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю (за умови, що вони станом на 01.01.1993 проживали або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років), пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

В примітці до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Підставою для відмови у призначенні пенсії відповідач зазначає відсутність доказів, що підтверджують постійне проживання або постійну роботу позивача з 26.04.1986 по 31.07.1986 у зоні посиленого радіологічного контролю.

Суд враховує, що згідно з постановою КМ Української РСР від 23 липня 1991 року № 106 (в редакції постанови КМ України № 914 (914-2008-п) від 16.10.2008) м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області відносяться до зони посиленого радіологічного контролю.

Сторона позивача стверджує, що посвідчення громадянина, який постійно проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії засвідчує те, що позивач постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986.

Зі змісту частин третьої та четвертої статті 15 Закону № 796-ХІІ випливає, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 9 Закону № 796 (в редакції Закону, яка була чинна на момент видачі посвідчення категорії 4) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

Статтею 14 Закону № 796-XII передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, категорія 4.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.

Відповідно до пункту 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 (який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення категорії 4), громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Згідно з пунктом 10 Порядку видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, керівним і відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Верховного Суду України, Генеральної Прокуратури, Вищого Арбітражного Суду, Кабінету Міністрів, а також керівникам центральних органів державної виконавчої влади, представникам Президента України в областях і містах Києві та Севастополі, працівникам підприємств і організацій, розташованих в зоні відчуження - Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону № 796-XII, є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 27 лютого 2018 року у справі № 344/9789/17, від 31 липня 2018 року у справі № 751/2050/17, від 22.01.2019 у справі № 129/1535/17, від 15.01.2021 у справі № 520/7846/17, від 08.06.2022 у справі № 805/3752/18-а та в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховується судом при вирішення цієї справи.

Постановою КМ України від 11 липня 2018 р. № 551 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, а також нові зразки посвідчень, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружині (чоловіку) померлого (померлої) громадянина (громадянки) з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, опікунам дітей (на час опікунства) померлого (померлої) громадянина (громадянки), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою, згідно з додатками 1-14.

Термін заміни посвідчень продовжувався до 01 січня 2022 року.

Позивач не надала до суду посвідчення нового зразку .

Надане позивачем до позову посвідчення (категорія 4) серії НОМЕР_2 , видане Київською облдержадміністрацією 24.11.1993 в зв`язку з роботою в зоні посиленого радіологічного контролю з 1986 по 1993 роки, не підтверджує факт постійного проживання або роботи на території зони посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986.

При цьому суд зазначає, що в примітці до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Водночас, рішенням відповідача встановлено період постійного проживання позивача (постійної роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю 11 років 10 місяців 0 днів, який зокрема, станом на 01.01.1993 становить 4 роки 4 місяці 3 дня (з 29.08.1988 по 31.12.1992), що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки.

Станом на час звернення із заявою про призначення пенсії вік заявниці складав 54 роки 11 місяців. В оскарженому рішенні зазначено, що заявниця набуде право на пенсію згідно із Законом № 796-XII по досягненні 57 річного віку.

Таким чином, відповідачем встановлено право позивачки на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Враховуючи нормативне регулювання спірних відносин та встановлені у справі обставини суд не встановив порушень у прийнятому відповідачем рішенні, через що заявлений позов не підлягає задоволенню.

Через відмову у задоволенні позову суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Г.А. Чекменьов