Справа № 420/34580/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/34580/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Бітов А.І., судді: Лук`янчук О.В., Ступакова І.Г., розглянувши можливість розгляду апеляційної скарги Державної податкової служби України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСУС ПЛЮС" до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "МАКСУС ПЛЮС" про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду (в порядку ст. 382 КАС України), - задоволено.

Встановлено Державній податковій службі (далі ДПС) України строк для подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року по справі №420/34580/24.

Зобов`язано ДПС України в 30-дений строк з моменту отримання копії цієї ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року по справі №420/34580/24із наданням доказів на підтвердження виконання рішення суду.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції ДПС України подано апеляційну скаргу.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження у цій справі з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Ця засада (принцип) судочинства закріплена й у ч.3 ст. 2 і ст. 13 КАС України.

Загальні правила апеляційного оскарження ухвал в адміністративному судочинстві закріплено у ч.ч.2, 3 ст. 293 КАС України, відповідно до яких учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених ст. 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені ст. 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Так, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: 1) забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів; 2) забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, скасування забезпечення позову, відмови у забезпеченні позову, відмови у заміні заходу забезпечення позову або скасуванні забезпечення позову; 3) повернення заяви позивачеві (заявникові); 4) відмови у відкритті провадження у справі; 5) відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності; 6) передачі справи на розгляд іншого суду; 7) відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 8) затвердження умов примирення сторін; 9) призначення експертизи; 10) визначення розміру судових витрат; 11) зупинення провадження у справі; 12) залишення позову (заяви) без розгляду; 13) закриття провадження у справі; 14) внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення; 15) відмови ухвалити додаткове рішення; 16) роз`яснення або відмови у роз`ясненні судового рішення; 17) відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; 18) відмови у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; 19) відстрочення і розстрочення, зміни або встановлення способу і порядку виконання судового рішення; 20) заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 21) повороту виконання рішення суду або відмови у повороті виконання рішення; 22) внесення чи відмови у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмови у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 23) окрема ухвала; 24) стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 25) накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до ст. 382 цього Кодексу; 26) відмови у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження; 27) відновлення або відмови у відновленні повністю або частково втраченого судового провадження.

Таким чином, процесуальним законом закріплено два окремі юридичних механізми оскарження ухвал суду першої інстанції: окремо від рішення суду щодо ухвал, перелік яких визначено у ст. 294 КАС України та шляхом включення заперечень до апеляційної скарги на рішення щодо ухвал, які не визначені у ст. 294 КАС України.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що ст. 293 КАС України містить застереження щодо неможливості (не допущення) оскарження ухвал окремо від рішення суду, які відсутні у переліку, передбаченому ст. 294 КАС України.

Водночас, оскаржувана апелянтом у цій справі ухвала суду першої інстанції про встановлення строку для подання звіту про виконання рішення не міститься в переліку, визначеному ст. 294 КАС України, що вказує на оскарження позивачем ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку не у спосіб, визначений процесуальним законом.

Колегія суддів зазначає, що будь-яке відхилення від встановленого законодавством порядку апеляційного перегляду може призвести до порушення принципу правової визначеності.

Водночас, враховуючи той факт, що ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДПС України , колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження у справі, як помилкове відкрите, тоді як апеляційна скарга підлягає поверненню заявникові.

Висновки відносно закриття провадження як помилково відкритого містяться, зокрема, в ухвалі Верховного Суду від 29 грудня 2020 року у справі №826/10834/14, від 30 червня 2020 року у справі №320/2127/18, у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №333/7816/14-ц та від 26 лютого 2021 року у справі №29/5005/6381/2011.

Також, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №826/16892/17, постановами Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №761/10509/17 та від 28 вересня 2022 року у справі №477/1315/20 закрито касаційне провадження у вказаних справах, яке було відкрито помилково.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію стосовно можливості закриття провадження у справі як помилково відкритого, з посиланням, що суд буде діяти не як "суд встановлений законом".

Зокрема, відповідний підхід застосовував Верховний Суд у справах №761/10509/17 (ухвала від 15 травня 2019 року), №640/1266/19 (ухвала від 08 листопада 2019 року), №640/2306/19 (ухвала від 21 листопада 2019 року), №817/1768/18 (ухвала від 27 листопада 2019 року), №766/12353/18 (ухвала від 08 жовтня 2019 року), №629/1261/15-а (ухвала від 21 січня 2020 року), №826/4866/18 (ухвала від 05 лютого 2020 року), №1.380/2019/001145 (ухвала від 02 квітня 2020 року) та №826/10834/14 (ухвала від 29 грудня 2020 року).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що вказані норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише відносно сторін, але й щодо національних судів (п.47 рішення Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року у справі "Дія 97" проти України").

Обґрунтовуючи ж висновки про обов`язок сторін у справі належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, колегія суддів вказує на відсутність у ст. 294 КАС України прямої вказівки на можливість апеляційного оскарження ухвали про встановлення строку для подання звіту про виконання рішення , як у даному випадку, означає саме як неможливість апеляційного оскарження такої ухвали.

У контексті зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу і на те, що перегляд судового рішення в апеляційній інстанції спрямований на те, щоб мінімізувати вплив суб`єктивних факторів (неповного з`ясування обставин справи, помилки при тлумаченні норми права чи припису закону, іншої судової помилки), які могли б перешкодити ухваленню обґрунтованого і справедливого судового рішення в суді першої інстанції.

Згідно п.п.5, 6 ч.2 ст. 296 КАС України, в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції, а також її обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

Тобто, обґрунтовуючи в чому саме полягає незаконність судового рішення, позивач повинен був зазначати, яку саме норму суд першої застосував неправильно, як її слід було б застосувати (на думку заявника) до спірних правовідносин і як це вплинуло на вирішення спору.

Однак, як уже встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу без дотримання зазначених вище вимог, а саме останнім в апеляційній скарзі не було зазначено чітких вимог, з якими він звертається до суду апеляційної інстанції та їх обґрунтування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не відповідає вимогам встановленої ст. 296 КАС України, як така, що не містить чітких вимог, з якими позивач звертається до суду апеляційної інстанції та їх обґрунтування.

Аналогічні правові позиції містяться і в ухвалах Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року у справі №280/31/24, від 18 жовтня 2024 року у справі №520/6773/22 та від 12 вересня 2024 року у справі №120/12864/23.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про необхідність закриття апеляційного провадження у цій справі, як помилково відкритого, та повернення апеляційної скарги апелянту у зв`язку із тим, що апеляційна скарга подана без дотримання вимог ст.296 КАС України та на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Керуючись ст.ст. 169, 241, 243, 248, 294, п.1 ч.1 ст. 299, ст. 325, ч.3 ст. 328, ст. 329 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року, як помилково відкрите.

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року повернути особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 29 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач А.І. Бітов
Судді І.Г. Ступакова О.В. Лук`янчук