Справа № 280/6166/25
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року Справа № 280/6166/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошового забезпечення в повному обсязі за лютий та березень 2024 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошове забезпечення в повному обсязі за лютий та березень 2024 року;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одноразової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в сумі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) за період виконання бойових завдань періоди з 20.03.2024 по 24.03.2024, з 06.05.2024 по 15.05.2024, з 24.05.2024 по 11.07.2024, з 15.07.2024 по 12.08.2024, з 15.08.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 29.11.2024, з 08.01.2025 по 09.01.2025;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одноразову винагороду, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в сумі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) за період виконання бойових завдань періоди з 20.03.2024 по 24.03.2024, з 06.05.2024 по 15.05.2024, з 24.05.2024 по 11.07.2024,3 15.07.2024 по 12.08.2024, з 15.08.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 29.11.2024, з 08.01.2025 по 09.01.2025.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 17.12.2022 по 15.04.2025. Стверджує, що відповідачем нараховано грошове забезпечення в сумі 9 461, 95 гривень (замість 23 888, 10 гривень) за лютий 2024 року та грошове забезпечення в сумі 5 672,84 гривень (замість 23 888,10 гривень) за березень 2024 року без належної правової підстави. Вказує, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті позивачеві грошового забезпечення в повному обсязі за період лютий - березень 2024 року. Також зазначає, що позивач в періоди з 20.03.2024 по 24.03.2024, з 06.05.2024 по 15.05.2024, з 24.05.2024 по 11.07.2024, з 15.07.2024 по 12.08.2024, з 15.08.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 29.11.2024, з 08.01.2025 по 09.01.2025, перебуваючи на посаді оператора БПЛА виконував бойові завдання з ураження супротивника, знаходячись при цьому на ротному опорному пункті. З огляду на викладене, вважає позивач набув права на отримання одноразової винагороди в сумі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання вказаних завдань. Водночас, відповідачем така одноразово винагорода виплачена не була. Вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті позивачеві одноразової винагороди в сумі 70 000 гривень. З урахуванням викладеного, просить позов задовольнити.

Відповідач позовну заяву не визнав. У відзиві вх. № 39003 від 29.07.2025 вказує, що з огляду на специфіку нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у відповідності до норм Порядку № 260, в усіх фінансових документах, які видаються військовими частинами про виплату грошового забезпечення, в поточному місяці вказуються відомості про минулий місяць. З огляду на норми Порядку № 260, в позовній заяві позивача мова йде саме про нарахування грошового забезпечення за січень 2024 року і лютий 2024 року. Зазначає, що при проходженні військової служби в військовій частині НОМЕР_1 позивач отримав у 2023 році поранення, пов`язане із захистом Батьківщини та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 259 від 12.09.2023 року позивача виведено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 в зв`язку з довготривалим лікуванням внаслідок поранення, отриманого під час захисту Батьківщини. Покликається на те, що в період з 12.09.2023 року по 11.01.2024 року, а саме протягом чотирьох місяців, як це передбачено абзацом 2 пункту 9 розділу 1 Порядку, грошове забезпечення позивачу виплачувалось військовою частиною НОМЕР_1 в повному обсязі згідно з останньою посадою позивача у військовій частині НОМЕР_1 , починаючи з 24.02.2024 року позивачу виплачувалося грошове забезпечення у повному обсязі. Зазначає, що виплачуючи позивачу всі належні йому до виплати грошові кошти, військова частина діяла у повній відповідності до вимог законів та підзаконних нормативно-правових актів України. Просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив вх. № 41036 від 14.08.2025 позивач вказує, що час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні. Вказує також, що позивач в період з 12.09.2023 по 06.11.2023 безперервно проходив стаціонарне лікування в КНП «ЗАПОРІЗЬКИЙ РЕГІОНАЛЬНИЙ ФКЛДЦ» ЗОР з діагнозом ЗЗТБ (2013р.) у вигляді туберкуломи н/частки справа, пневмофіброза, щільних вогнищ. Вважає, що застосований відповідачем, порядок обліку часу зарахування позивача у розпорядження (чотири місяці з 12.09.2023 по 12.01.2024) є невірним, оскільки до строку зарахування в розпорядження не може включатися час перебування на лікуванні. Строк зарахування позивача в розпорядження слід відраховувати не раніше ніж з 07.11.2023. Враховуючи, що позивач призначений на посаду після повернення з лікування 24.02.2024, то він перебував в розпорядженні 3 місяці та 18 днів. А тому підстав для застосування положень абзацу 2 пункту 9 розділу 1 Порядку немає.

У додаткових поясненнях вх. №47517 від 23.09.2025 відповідач покликається на те, що одноразова винагорода в розмірі 70 000 грн. за кожні 30 днів (сумарно обчислених) була вперше запроваджена відповідними нормативними актами саме з 01 квітня 2024 року. За попередні періоди (до 01 квітня 2024 року) така додаткова винагорода взагалі ніяким військовослужбовцям не виплачувалась, оскільки були відсутні правові підстави для її виплати. Таким чином, вимоги позивача про виплату йому одноразової винагорода в розмірі 70 000 грн. за кожні 30 днів (сумарно обчислених) за період з 20.03.2024 року по 24.03.2024 року є безпідставними та задоволенню не підлягають. Також вказує, що проведеною службовою перевіркою наявності передбачених даним пунктом 2 розділу XXXVII «Особливості виплати одноразової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року документів на підтвердження факту виконання бойових (спеціальних) завдань позивачем жодного рапорту (донесення) командира роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 (на якого правовими приписами Статуту внутрішньої служби покладено обов`язок ведення обліку особового складу підпорядкованого йому підрозділу) в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу не виявлено. Зазначає, що як вбачається із описаних в матеріалах службової перевірки наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), виданих на підставі рапортів командира РУБпАК, позивач жодного разу не залучався до участі у виконанні бойових завдань ні на тимчасово окупованій російською федерацією території України, ні на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій, ні на території противника. Аналогічно, позивач не вибував і на рівень оборони першого ешелону оборони саме рівня ротного опорного пункту (і глибше), що не зафіксовано жодним із описаних вище наказів. Проведеною перевіркою не виявлено жодного наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), яким би позивач відряджався для виконання бойових завдань у складі будь-якої із рот військової частини НОМЕР_1 . Вважає, що відсутні у військовій частині НОМЕР_1 у періоди з 06.05.2024 по 15.05.2024, з 24.05.2025 по 11.07.2024, з 15.07.2024 по 12.08.2024, з 15.08.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 29.11.2024, з 08.01.2025 по 09.01.2025 і жодне бойове донесення командира роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , до якого був би включений позивач як військовослужбовець, який вибував на рівень оборони першого ешелону оборони на глибині саме ротного опорного пункту. Також вказує, що неправильними є твердження представника позивача про те, що строк перебування позивача в розпорядженні тривалістю в чотири місяці слід обраховувати з 07.11.2023, оскільки на строк такої тривалості позивач мав би право тільки у разі, якщо б він всі ці чотири місяці перебував на лікуванні в лікарняних закладах. Вважає посилання представника позивача на пункт 1 розділу XXVIII «Виплата грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року не може бути взято до уваги у вказаних правовідносинах з огляду на те, що згідно наказу командира військової частина НОМЕР_1 від 12.09.2023 року № 259, позивач був виведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 саме як такий, що знаходиться на довготривалому лікуванні. Навіть у разі виключення періоду з 12.09.2023 року по 06.11.2023 року з періоду перебування позивача у розпорядженні, два місяці перебування у розпорядженні, встановлені пунктом 1 Розділу XXVIII Порядку, завершилися 06.01.2024 року. Просить відмовити у позові.

Ухвалою суду від 22.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 01.09.2025 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 додаткові докази.

Витребувані документи надійшли до суду 23.09.2025.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 з 17.12.2022 по 15.04.2025.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 281 від 17.12.22 року солдат ОСОБА_2 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та призначений на посаду сержанта резерву 38 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 в період з 12.09.2023 по 06.11.2023 проходив стаціонарне лікування в КНП «ЗАПОРІЗЬКИЙ РЕГІОНАЛЬНИЙ ФКЛДЦ» ЗОР з діагнозом ЗЗТБ (2013р.) у вигляді туберкуломи н/частки справа, пневмофіброза, щільних вогнищ.

У відповідності до витягу з наказу командира військової частина НОМЕР_1 від 12.09.2023 року № 259, позивач був виведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 як такий, що знаходиться на довготривалому лікуванні, з оплатою за попередньою посадою з 12.09.2023.

24.02.2024 року наказом командира військової частина № 55 від 24.02.2024 року А4030 позивач був призначений на посаду оператора РУБпАК.

Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за вих. № 8537 від 03.05.2025, солдат ОСОБА_2 , колишній оператор відділення збору та обробки інформації взводу розвідки та коригування роти ударних безпілотних авіаційних комплексів в період з 24.02.2023 по 05.04.2023, з 20.03.2024 по 24.03.2024, з 06.05.2024 по 15.05.2024, з 24.05.2025 по 11.07.2024, з 15.07.2024 по 12.08.2024, з 15.08.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 29.11.2024, з 08.01.2025 по 09.01.2025 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у районі населених пунктів Новобахмутівка, Новокалинове, Успенівка Покровського району Донецької області, населених пунктів Вільча, Волохівка, Охрімівка, Вовчанські Хутори Чугуївського району Харківської області. Вказані обставини також підтверджуються відповідними наказами командира військової частини, виданих на підставі бойових розпоряджень та рапортів.

Згідно довідки про доходи, отримані ОСОБА_1 від 18.04.2025, виданої військовою частиною № НОМЕР_1 , позивачу у лютому 2024 року нараховано грошове забезпечення у розмірі 9461,95 грн. та березні 2024 року 5672,84 грн., а також додаткова винагорода у березні 2024 року у розмірі 101086,05 грн., у квітні 2024 року 34838,72 грн., у травні 2024 року 18000 грн., у червні 2024 року77 419, 36 грн., у липні 2024 року 100000 грн., у серпні 2024 року 89064,51 грн., у вересні 2024 року 95614,07 грн., у жовтні 2024 року та листопаді 2024 року по 100130,20 грн., у грудні 2024 року 87463,54 грн., у січні 2025 року 17 419,35 грн.

Вважаючи, що у періоди з 20.03.2024 по 24.03.2024, з 06.05.2024 по 15.05.2024, з 24.05.2024 по 11.07.2024, з 15.07.2024 по 12.08.2024, з 15.08.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 29.11.2024, з 08.01.2025 по 09.01.2025, має право на отримання одноразової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі 70 000,00 грн за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання вказаних завдань, та не погоджуючись із розміром виплаченого грошового забезпечення за лютий - березень 2024 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Статтею 1 Закону №2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців (частина перша статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Частиною другою та третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

За змістом абзацу 1 частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (надалі - Порядок №260), який застосовується з дня набрання чинності постановою КМУ №704.

Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 8 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Абзацами 1 - 4 пункту 9 розділу I Порядку №260 передбачено, що виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 травня 2024 року справа № 520/16191/23.

Питання виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад врегульовано Розділом XXVIII Порядку № 260.

Пункт 1 розділу XXVIII Порядку №260 визначає, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 12-1 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.

Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України. (пункт 6 розділу XXVIII Порядку №260).

Грошове забезпечення військовослужбовців під час перебування у розпорядженні підлягає перерахунку в разі набуття права на збільшення розмірів окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також змін у нормах грошового забезпечення. (пункт 7 розділу XXVIII Порядку №260)

Отож, саме Розділом XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, унормовано питання виплати грошового забезпечення позивачу у період перебування його у розпорядженні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 липня 2023 року справа № 640/2358/20.

З матеріалів справи судом встановлено, що при проходженні військової служби в військовій частині НОМЕР_1 позивач отримав у 2023 році поранення, пов`язане із захистом Батьківщини

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого ТБ09, позивач в період з 12.09.2023 по 06.11.2023 безперервно проходив стаціонарне лікування в КНП «ЗАПОРІЗЬКИЙ РЕГІОНАЛЬНИЙ ФКЛДЦ» ЗОР з діагнозом ЗЗТБ (2013р.) у вигляді туберкуломи н/частки справа, пневмофіброза, щільних вогнищ.

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 259 від 12.09.2023 року ОСОБА_1 виведено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 в зв`язку з довготривалим лікуванням внаслідок поранення, отриманого під час захисту Батьківщини.

При цьому, доказів оскарження такого наказу до матеріалів справи не надано.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 55 від 24.02.24 року солдата ОСОБА_3 було призначено на посаду оператора відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , військово-облікова спеціальність - 216543А.

З огляду на вказані обставини, як покликається відповідач, позивачу за період з 12.01.2024 року по 31.01.2024 та з 01.02.2024 по 23.02.2024 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено грошове забезпечення з розрахунку окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, як це передбачено положеннями п. 5 розділу XXVIII Порядку №260, після перебування у розпорядженні понад два місяці саме після закінчення лікування 06.11.2023, з 07.11.2023.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи позивача про невірний порядок обліку часу зарахування позивача у розпорядження (чотири місяці з 12.09.2023 по 12.01.2024), оскільки такі твердження не узгоджуються з положеннями Порядку №260.

Слід також врахувати, що за приписами абзацу 2 пункту 8 розділу 1 Порядку грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види в поточному місяці за минулий.

Тобто, у лютому позивачу виплачено грошове забезпечення за січень 2024 року, а у березні за лютий 2024 року.

Враховуючи вищезазначене, доводи позивача про неправомірну бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення не у повному обсязі за період лютий - березень 2024 року не ґрунтуються на вказаних нормах законодавства.

Щодо вимог про оскарження бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, в сумі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) за період виконання бойових завдань періоди з 20.03.2024 по 24.03.2024, з 06.05.2024 по 15.05.2024, з 24.05.2024 по 11.07.2024, з 15.07.2024 по 12.08.2024, з 15.08.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 29.11.2024, з 08.01.2025 по 09.01.2025, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, який у подальшому був продовжений Указами Президента України з затвердженням відповідними Законами України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», КМУ 28.02.2022 року прийнята Постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Відповідно до п.1-1 Постанови №168, на період воєнного стану:

військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань...

Відповідно до п.2 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п.п. 1, 2 розділу XXXVII Порядку №260 на період воєнного стану військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань:

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно;

на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України;

на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій;

на території противника.

Підтвердження виконання бойових (спеціальних) завдань здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій або бойове донесення; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про виконання бойових (спеціальних) завдань кожним військовослужбовцем (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу.

Інформацію про кількість днів виконання бойових (спеціальних) завдань у минулому місяці відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців, до 05 числа поточного місяця в установленому законодавством порядку.

Військовослужбовцям, які вибувають до нового місця служби (навчання) з виключенням зі списків особового складу частини та мають менше 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань в умовах, визначених пунктом 1 цього розділу, за які виплата одноразової винагороди не здійснювалась, інформація про такі дні зазначається у наказі командира військової частини (установи, організації).

У п.4 розділу XXXIV Порядку №260 вказано, що виплата одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів військових частин (установ, організацій).

Так, згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України за вих. № 8537 від 03.05.2025, солдат ОСОБА_1 , колишній оператор відділення збору та обробки інформації взводу розвідки та коригування роти ударних безпілотних авіаційних комплексів в період з 24.02.2023 по 05.04.2023, з 20.03.2024 по 24.03.2024, з 06.05.2024 по 15.05.2024, з 24.05.2025 по 11.07.2024, з 15.07.2024 по 12.08.2024, з 15.08.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 29.11.2024, з 08.01.2025 по 09.01.2025 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у районі населених пунктів Новобахмутівка, Новокалинове, Успенівка Покровського району Донецької області, населених пунктів Вільча, Волохівка, Охрімівка, Вовчанські Хутори Чугуївського району Харківської області.

Наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 127 від 06.05.2024, № 131 від 10.05.2024, № 132 від 11.05.2024, № 136 від 15.05.2024, № 139 від 18.05.2024, № 145 від 24.05.2024, № 158 від 06.06.2024, № 159 від 07.06.2024, № 182 від 30.06.2024, № 183 від 01.07.2024, № 197 від 15.07.2024, № 213 від 31.07.2024, № 214 від 01.08.2024, № 225 від 12.08.2024, № 228 від 15.08.2024, № 244 від 31.08.2024, № 245 від 01.09.2024, № 252 від 08.09.2024, № 274 від 30.09.2024, № 275 від 01.10.2024, № 305 від 31.10.2024, № 306 від 01.11.2024, № 309 від 04.11.2024, № 310 від 05.11.2024, № 315 від 10.11.2024, № 316 від 11.11.2024, № 317 від 12.11.2024№ 318 від 13.11.2024, № 319 від 14.11.2024, № 320 від 15.11.2024, № 321 від 16.11.2024, 322 від 17.11.2024, № 323 від 18.11.2024, № 324 від 19.11.2024, № 325 від 20.11.2024, № 326 від 21.11.2024, № 327 від 22.11.2024, № 328 від 23.11.2024, № 329 від 24.11.2024, № 330 від 25.11.2024, № 331 від 26.11.2024, № 332 від 27.11.2024, № 333 від 28.11.2024, № 334 від 29.11.2024, № 8 від 08.01.2025 та № 9 від 09.01.2025 підтверджується, що солдат ОСОБА_4 вибував до району бойових дій на лінію бойового зіткнення для виконання бойових завдань та прибував з району бойових дій. Вказані накази містять посилання на відповідні бойове розпорядження начальника артилерії та рапорти.

Слід зазначити, що факт виконання бойових завдань у районі бойових дій на лінії бойового зіткнення не спірним між позивачем та відповідачем, про що свідчить виплата позивачу у вказані періоди додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, згідно довідки про доходи, отримані ОСОБА_1 від 18.04.2025.

В свою чергу, позивач вважає що додатково має право на отримання одноразової винагороди в сумі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання завдань з ураження супротивника, знаходячись при цьому на ротному опорному пункті.

Однак, будь-яких доказів вказаних обставин до матеріалів справи не надано. Зокрема, зазначені накази та довідка не містять відомостей про виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора.

Крім того, відповідачем до матеріалів справи додано Доповідну записка про результати службової перевірки № 1709/47073-в від 18.09.2025 року з питання наявності правових підстав для виплати позивачу одноразової винагороди в розмірі 70 000 грн. за кожні 30 днів (сумарно обчислених) за періоди після 01 квітня 2024 року, в процесі якої були проаналізовані документи щодо проходження позивачем військової служби в оспорюваний період а також був допитаний командир роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_5 , в якій проходив службу позивач.

Службовою перевіркою встановлено, що: «….солдат ОСОБА_2 жодного разу не залучався до участі у виконанні бойових завдань ні на тимчасово окупованій російською федерацією території України, ні на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій, ні на території противника.

Аналогічно, не вибував він і на рівень оборони першого ешелону оборони саме рівня ротного опорного пункту (і глибше), що не зафіксовано жодним із описаних вище наказів.

Проведеною перевіркою не виявлено жодного наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), яким би ОСОБА_2 відряджався для виконання бойових завдань у складі будь-якої із рот військової частини НОМЕР_1 .

Аналогічно, відсутні у військовій частині НОМЕР_1 у періоди з 06.05.2024 по 15.05.2024,3 24.05.2025 по 11.07.2024, з 15.07.2024 по 12.08.2024 з 15 08 2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 29.11.2024, з 08.01.2025 по 09.01.2025 і жодне бойове донесення командира роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , до якого був би включений ОСОБА_2 як військовослужбовець, який вибував на рівень оборони першого ешелону оборони на глибині саме ротного опорного пункту (чи ближче до ворога)….».

Позивачем не надано будь-яких доказів на спростування встановлених перевіркою обставин та не надано доказів оскарження її результатів.

Враховуючи наведене, суд висновує, що наданими документами та встановленими обставинами не підтверджується обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною 4,6 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 29 вересня 2025 року.

Суддя Л.Я. Максименко