Справа № 153/1552/25
Суддя: Дзерин М. М.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2025 р. Справа153/1552/25

Провадження2-а/153/48/25-а

Ямпільський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря судового засідання Поліш Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Свої вимоги мотивує тим, що 15 вересня 2025 року відносно нього було винесено постанову №2470 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. З обставин справи (як зазначено в оскаржуваній постанові): 02 вересня 2025 року він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особа, яка перебуває у розшуку з підстав вчасного не проходження повторного ВЛК для військовозобов`язаних, які раніше мали статус обмежено придатні. В постанові вказано, що відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , він проходив ВЛК 13 січня 2023 року та за результатами проходження ВЛК не придатний в мирний час, який згідно наказу МОУ №402 від 14.08.2008 року є обмежено придатним у військовий час. В той же час у оскаржуваній постанові вказано, що відповідно до п.2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідні положення» ЗУ від 21.03.2024 року №3621-ІХ встановлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення стану придатності до військової служби. Однак всупереч цьому, він в порушення вимог п.п.3.2. Положення №402 особисто не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем свого перебування на обліку та у встановлений термін до 05 червня 2025 року не пройшов обов`язкове медичне переосвідування, чим порушив правила військового обліку. Позивач вважає, вказану постанову незаконного, передчасною та такою, яка прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України є протиправним й підлягає скасуванню. З огляду на наступне: згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 13 січня 2023 року зазначено, що він придатний до проходження військової служби за станом здоров`я гр.2 ст.23в; 42б Пр№4 від 13.01.2023 року Н МОУ №402-08. З цього не вбачається, що він був не придатним в той чи інший час, а відповідно необхідності проходити ВЛК не було. В оскаржуваній постанові зазначено, що він не дотримався вимог п.3.3. «Особи звільнені з військової служби, визнані непридатними до військової служби, можуть повторно оглядатися ВЛК районних, міських ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку після обов`язкового обстеження у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу. Лікар - член ВЛК районного, міського ТЦК та СП формує електронне направлення в ЕСОЗ для проведення додаткових обстежень. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою II додатка 1 до цього Положення, а тих, які мають офіцерські звання,- за графою III додатка 1 до цього Положення. З викладеного вбачається, що особи можуть повторно оглядатись, однак не вказано, що це необхідно зробити обов`язково. Крім того, як вбачається з оскаржуваної постанови він мав пройти медичну комісію до 05 червня 2025 року. Тобто був визначений останній день до якого необхідно було пройти ВЛК. Саме з цього часу особа, яка не пройшла ВЛК вважається такою, яка має бути притягнута до відповідальності. Останній день притягнення до відповідальності за вчинення правопорушення є 05 вересня 2025 року. Оскаржувана постанова винесена 15 вересня 2025 року, тобто по завершенню строку визначеного ст.38 КУпАП. Зважаючи на викладене, просить суд оскаржувану постанову визнати протиправною, скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

26 вересня 2025 року ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 15 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №2470, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. Зі змісту постанови встановлено наступне: 02 вересня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 прибув ОСОБА_1 , який перебуває у розшуку, як правопорушник військового обліку. Проведеною перевіркою військово-облікових даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів АІТС «Оберіг» військовозобов`язаний ОСОБА_1 не пройшов повторно ВЛК для військовозобов`язаних, які раніше мали статус обмежено придатний. Також, згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_1 проходив ВЛК 13 січня 2023 року та за результатами проходження ВЛК непридатний у мирний, який згідно наказу МОУ №402 від 14.08.2008 р. є обмежено придатним у військовий час. Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 21 березня 2024 року №3621-ІХ встановлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Проте в порушення п.п.3.2. Положення №402 військовозобовязаний ОСОБА_1 особисто не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем свого перебування на військовому обліку та у встановлений термін до 05 червня 2025 року не пройшов обов`язкове повторне медичне переосвідування, чим порушив правила військового обліку.

З копій тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 13 січня 2023 року проходив ВЛК та визнаний придатним до військової служби за станом здоров`я гр.2 ст.23в 42б Пр.№4 від 13 січня 2023 року Н МОУ №402-8. Призовною комісією зарахований у запас. Підлягає повторному медичному переосвідуванню 13 січня 2028 року.

З копії витягу з військово-облікового документа Резерв + від 05 вересня 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 03 вересня 2025 року був визнаний придатний до військової служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах) мед підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. Дані уточнено вчасно. Відстрочка до 22 березня 2026 року .

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як вбачається із оскаржуваної постанови №2470 у справі про адміністративне правопорушення від 15 вересня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Правопорушення, згідно даної постанови, полягало в тому, що ОСОБА_1 не пройшов повторно військово лікарську комісію до 05 червня 2025 року.

Відповідно до ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без змін, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За змістом ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст.210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частина 3 ст.210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Склад адміністративного правопорушення, яке міститься у ч.3 статті 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Складом адміністративного правопорушення є сукупність чотирьох обов`язкових, взаємопов`язаних його елементів, а саме: об`єкту, суб`єкту, об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення. Відсутність одного з елементів складу адміністративного правопорушення зумовлює відсутність самого складу.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: нез`явлення за викликом до військових комісаріатів для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час; ненаданні в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, ЗСУ, іншим військовим формуванням з наступним відшкодуванням Державою їх вартості в порядку, встановленому законом. Відповідальність посадових осіб підприємств, установ, організацій наступає за невиконання покладених на них обов`язків передбачених ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єктом правопорушення в даному випадку виступає військовозобов`язаний, який був визнаний ВЛК обмежено придатним у військовий час.

За приписами ст.235 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відноситься до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, тобто вказану постанову у справі про адміністративне правопорушення винесено уповноваженою особою.

Згідно із ч.1 ст.246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною першою статті 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Судом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП 15 вересня 2025 року за те, що останній будучи визнаним обмежено придатним не пройшов повторну ВЛК до 05.06.2025 року. Однак з долучених позивачем доказів вбачається, що останній був визнаний придатним до військової служби за станом здоров`я, дата ВЛК 13 січня 2023 року. Крім цього, 03 вересня 2025 року (дата ВЛК) ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах) мед підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що ОСОБА_1 був визнаний обмежено придатним та мав обов`язок визначений п.2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 21 березня 2024 року №3621-ІХ.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до закріпленого в ст.62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі "Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії" Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Складення самої постанови про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом вчинення особою правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 статті 210-1 КУпАП.

В ході розгляду справи, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП свого підтвердження не знайшов.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд приходить до висновку, що постанова №2470 від 15 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 статті 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 229, 241, 246, 262, 286 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника №2470 від 15 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 01 жовтня 2025 року.

Головуючий М.М. Дзерин