Справа № 380/24689/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/24689/23 пров. № А/857/34309/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року (головуючий суддя: Качур Р.П., місце ухвалення - м. Львів) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРША УКРАЇНСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕРША УКРАЇНСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ», 19.10.2023 звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/800074/2 від 11.07.2023.

Обґрунтовує позов тим, що декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією для застосування основного методу надано належні та достатні документи, однак Львівська митниця надіслала повідомлення з вимогою надати додаткові документи. Зазначив, що за результатами розгляду поданих документів Львівська митниця не визнала заявлену позивачем вартість товарів, про що склала оскаржені рішення. Позивач вважає, що відповідач мав можливість встановити дійсну вартість товару, який переміщався через митний кордон України, а подані декларантом для митного оформлення документи відповідали вимогам ч. 2 ст. 53 МК України. Вказані відповідачем розбіжності, не впливають на числові значення складових митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, з врахуванням того, що позивачем використані відомості, які повністю підтверджені документально. Тому звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року позов задоволено повністю.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими були недоведеними належними та допустимими доказами, а тому просить скасувати рішення та прийняти постанову суду, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості спірного товару, оскільки: відомості щодо складових митної вартості, а саме належним чином розподілена вартість транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України, не підтверджено документально та не піддаються обчисленню; у рахунку про надання транспортно-експедиційних послуг відсутні відомості про угоду і заявку; в наданих CMR відсутні відомості у графах 5 (документи) та 22 (печатка відправника); виявлено розбіжності щодо умов оплати товару; у сертифікатах якості відсутні відомості щодо якісних характеристик товару, а саме волокно вторинне (регенероване). Крім цього, відсутні усі відомості що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Вважає безпідставним стягнення судом першої інстанції з відповідача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, які не відповідають критеріям, визначеним ч. 5 ст. 134 КАС України.

Позивач, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕРША УКРАЇНСЬКА ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» для здійснення митного контролю та митного оформлення подано до Львівської митниці митну декларацію № 23UA49U1 товару:

товар № 1. Волокна штапельні, синтетичні, непіддані кардо чи гребенечесанню і не оброблені іншим способом, з поліефіру, використовується для власних виробничих потреб, як сировина для виробництва нетканих матеріалів: - поліефірне штапельне силіконізоване волокно HCS 7ДЕН/64мм вторинне. Кількість - 5500,00 кг (22 рулони). Країна виробництва - Корея (KR). Країна походження - Корея (KR).

товар № 2. - поліефірне штапельне силіконізоване волокно HCS 15ДЕН/64мм вторинне. Кількість 5383,00 кг (20 рулонів). поліефірне штапельне силіконізоване волокно HCS 7ДЕН/64 мм вторинне. Кількість - 7935,00 кг (30 рулонів). Загальна кількість - 13318,00 кг (50 рулонів). Країна виробництва - Таїланд (TH). Країна походження - Таїланд (TH).

Товар поставлявся на підставі зовнішньоекономічного Контракту № JM К016/2022 від 15 листопада 2022 року, укладений між ТОВ «ПУВК» та JARMAG Sp. z o. o. (Польща).

Відповідно до умов Зовнішньоекономічного Контракту Позивач є Покупцем, а JARMAG Sp. z o. o. (Польща) є Продавцем.

Відповідно до п. 1.1 Зовнішньоекономічного Контракту Продавець зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити сировину у кількості та вартості, вказаних у рахунку-фактурі/інвойсі, який додається до кожної партії товару і є невід`ємною частиною цього контракту.

Згідно з п. 1.2 Зовнішньоекономічного Контракту умови поставки по даному Контракту FCA/DAP/CPT, які вказуються в рахунку-фактурі/інвойсі на кожну окрему партію поставки (у відповідності Інкотермс 2010).

На підтвердження митної вартості позивачем надано Львівській митниці документи, які підтверджують митну вартість товару: сертифікат якості від 25.01.2023; сертифікат якості від 26.03.2023; сертифікат якості від 29.03.2023; пакувальний лист від 14.06.2023; пакувальний лист від 15.06.2023; рахунок проформа № К/11300/23/679 від 12.06.2023; рахунок фактура (комерційний інвойс) № 23К00191 від 14.06.2023;·рахунок фактура (комерційний інвойс) № 23К00193 від 15.06.2023; автотранспортна накладна від 14.06.2023; автотранспортна накладна від 15.06.2023; сертифікат про походження товару № PL/MF/AT 0101622 від 15.06.2023; сертифікат про походження товару № PL/MF/AT 0101624 від 15.06.2023; банківський платіжний документ, що стосується товару від 14.06.2023; рахунок фактура про надання транспортно експедиційних послуг № СФ-0000118 від 16.06.2023; довідка про транспортні витрати № 40 від 16.06.2023; зовнішньоекономічний контракт № JM К016/2022 від 15.11.2022 року; додаткова угода № 1 від 21.02.2023 до зовнішньоекономічного контракту № JM К016/2022 від 15.11.2022 року; договір № 2103 про перевезення від 21.03.2023; експортна митна декларацію країни відправлення № 23PL322010E0351093 від 15.06.2023; експортна митна декларацію країни відправлення № 23PL322010E0351109 від 15.06.2023.

Львівська митниця, 11 липня 2023 року прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/800074/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA209160/2023/000158, якими відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.

У рішенні Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 11.07.2023 № UA209000/2023/800074/2, в графі 33 зазначено таке: «Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МКУ здiйснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В рамках реалізації положень статей 52, 53, 54, 55, 58, 335 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МКУ), за результатами опрацювання документiв, наданих для пiдтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: поданi до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статтi 53МКУ не містять всiх вiдомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. До митного оформлення заявлено товар поліефірне штапельне силіконізоване волокно вторинне на умовах поставки FCA PL Gdansk, відповідно до положень Інкотермс -2010, термін FCA (Free Carrier (... named place) Франко перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів. Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 р. за № 984/21296, у розділі Б «Складові митної вартості, гривень» зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою статті 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу). FСА Франко-перевізник, товар доставляється перевізнику замовника, поставка вважається виконаною: - у випадку, якщо обумовлене місце передачі товару знаходиться у продавця (не в даному випадку, оскільки місце знаходження Продавця м. Люблін), - коли товар завантажений на визначений покупцем засіб перевезення. У всіх інших випадах, - коли товар готовий до відгрузки перевізнику на засобах перевезення продавця. Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про перевезення не містить відомості про такі складові митної вартості як навантаження та страхування товару до місця ввезення на митну територію України. Отже в даному випадку витрати на завантаження товару на транспортний засіб можливо не включені до митної вартості оцінюваного товару. Також в даному рахунку зазначені експедиційні послуги, які не враховані в митній вартості оцінюваного товару. Вартість перевезення по території України зазначена по маршруту Ягодин Дніпро, однак у графі 3 (місце призначення) автотранспортних накладних CMR від 14.06.2023 № б/н, та від 15.06.2023 № б/н зазначено м. Великі Мости, що суттєво зменшує відстань та відповідно витрати на перевезення після перетину кордону. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості, а саме належним чином розподілена вартість транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України, не підтверджено документально та не піддаються обчисленню, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу. Договір про перевезення від 21.03.2023 № 2103, пункт 2.2. передбачає наявність на кожне перевезення Заявки, яка є невід`ємною частиною договору, та містить відповідну інформацію про маршрут, товар, оплату, та ін. - до митного оформлення не надано. У рахунку про надання транспортно-експедиційних послуг відсутні відомості про угоду і заявку. У графах 16 та 23 автотранспортних накладних наявні штампи перевізника PE VITVILIUK NYKANOR, договір про перевезення укладено з ФОП ОСОБА_1 , документи, що підтверджують взаємозв`язок експедитора та перевізника до митного оформлення не надавались. В наданих CMR відсутні відомості у графах 5 (документи) та 22 (печатка відправника), що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) та Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 № 57-V. Дата CMR товару № 2 у графі 21 « 15.04.2023» № б/н не відповідає даті у графі 4 « 15.06.2023». Виявлено розбіжності щодо умов оплати товару, а саме: згідно зовнішньоекономічного договору від 15.11.2022 № JM K016/2022 пункт 3.1. 100% передоплата на розрахунковий рахунок Продавця, вказаний в Контракті. Доповненням до договору від 21.02.2023 № 1 обумовлено порядок оплати за товар: 30% передоплата, залишок 30 днів після відвантаження товару (без внесення змін у відповідний пункт контракту 3.1., хоча пункт 7.1. про право власності на товар посилається саме на цей пункт 100% передоплата). В рахунку-фактурі (інвойсі) від 14.06.2023 № 23K00191 зазначено передоплата, однак до митного оформлення надано банківський платіжний документ у якому сума не відповідає інвойсу, чим порушено вимоги частини 2 статті 53 МКУ щодо надання платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. У сертифікатах якості відсутні відомості щодо якісних характеристик товару, а саме волокно вторинне (регенероване). Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. Відповідно до частини 2-3 статті 53 Митного кодексу України декларанту надіслано вимогу про надання додаткових документів, для підтвердження митної вартості: додатки до зовнішньоекономічного договору (контракту) у разі їх наявності; рахунок-проформу (Проформу-інвойс, Інвойс, Замовлення); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (видаткові, податкові накладні); транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (оплата попередніх аналогічних поставок, заявки на транспортні послуги, акт виконаних робіт (наданих послуг)); якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; переклади документів відповідно до вимог ст.254 МКУ. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. На вимогу декларантом надіслано: проформу-інвойс, імпортну декларацію відправника (вартість та вага не відповідають заявленому), прайс-лист відправника (не виробника), посередницький інвойс від виробника у якому опис товару не відповідає оцінюваному (відсутній термін регенероване (вторинне)), відповідь на вимогу про не можливість надання інших документів. У відповідності до ч. 5 ст. 54 МКУ, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митний орган має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями ст. 17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ/СОТ від 1994 р., та відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, заявлену митну вартість не визнано. Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували: товар № 1 МД № UA209230/2023/061260 від 09.06.2023 де вартість такого товару становить 1,96 дол. США за кг; товар № 2 - МД № UA209230/2023/049339 від 12.05.2023 де вартість такого товару становить 1,96 дол. США за кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось».

Не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що декларант надав відповідачу всі необхідні документи і в тому числі товаросупровідні документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару, а підстав для невизнання позивачем заявленої митної вартості не було. Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Так, ч. 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Так, ч. 2 ст. 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. (ч. 6 ст. 54 МК України).

Так, ч. 7 ст. 54 МК України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є: виявлення обставин, що заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів; невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4 ст. 53 цього Кодексу; відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Крім цього, обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 804/16271/15, від 18 травня 2022 року у справі № 620/1735/20, від 21 вересня 2023 року у справі № 520/18432/21.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що наведені вище правові норми дають підстави для висновку, що митний орган при реалізації своїх повноважень, щодо контролю за правильністю обчислення митної вартості декларантом, мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості. Однак, лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей через неповноту поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідність характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Тобто, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою з огляду на те, що саме із цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування ним додаткових документів у декларанта та вчинення наступних дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребуванню підлягають не всі документи, що передбачені приписами статті 53 МК, а лише ті, що надають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Відтак, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митним органом іншої митної вартості лише тоді, коли подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що митний орган зобов`язаний зазначати конкретні обставини, що викликали обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, а також причини неможливості її перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувавши як необхідність перевірки спірних відомостей, так і вказавши конкретні документи, надання яких може усунути такі сумніви.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до митного оформлення подано митну декларацію з метою розмитнення та випуску вантажу в обіг на території України наступні документи, зокрема: сертифікат якості від 25.01.2023; сертифікат якості від 26.03.2023; сертифікат якості від 29.03.2023; пакувальний лист від 14.06.2023; пакувальний лист від 15.06.2023; рахунок проформа № К/11300/23/679 від 12.06.2023; рахунок фактура (комерційний інвойс) № 23К00191 від 14.06.2023;·рахунок фактура (комерційний інвойс) № 23К00193 від 15.06.2023; автотранспортна накладна від 14.06.2023; автотранспортна накладна від 15.06.2023; сертифікат про походження товару № PL/MF/AT 0101622 від 15.06.2023; сертифікат про походження товару № PL/MF/AT 0101624 від 15.06.2023; банківський платіжний документ, що стосується товару від 14.06.2023; рахунок фактура про надання транспортно експедиційних послуг № СФ-0000118 від 16.06.2023; довідка про транспортні витрати № 40 від 16.06.2023; зовнішньоекономічний контракт № JM К016/2022 від 15.11.2022 року; додаткова угода № 1 від 21.02.2023 до зовнішньоекономічного контракту № JM К016/2022 від 15.11.2022 року; договір № 2103 про перевезення від 21.03.2023; експортна митна декларацію країни відправлення № 23PL322010E0351093 від 15.06.2023; експортна митна декларацію країни відправлення № 23PL322010E0351109 від 15.06.2023.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, Львівська митниця, засобами електронного зв`язку, надсилала пропозицію позивачу, відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Митного кодексу України, про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

На виконання вимог митного органу, позивачем подано, окрім раніше поданих до митного оформлення документів, додатково: проформу-інвойс, імпортну декларацію відправника, прайс-лист відправника, посередницький інвойс від виробника, відповідь на вимогу про не можливість надання інших документів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем до митного оформлення подано, зокрема банківський платіжний документ, що стосується товару від 14.06.2023 на суму 7880,4 доларів США та банківський платіжний документ, що стосується товару від 14.07.2023 на суму 14701,2 доларів США (а. с. 21, 24).

Тобто, такі платіжні документи надають можливість ідентифікувати товар, який ввозиться на митну територію України.

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання відповідача, що при митному оформленні були відомості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Крім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження складових митної вартості товару, пов`язаних із транспортуванням товару, позивачем було надано відповідачу, зокрема, такі документи: договір № 2103 від 21.03.2023 транспортного експедирування в міжнародному і внутрішньому сполученні; автотранспортна накладна від 14.06.2023; автотранспортна накладна від 15.06.2023; рахунок - фактура про надання транспортно-експедиційних послуг № СФ-0000118 від 16.06.2023, довідка про транспортні витрати № 40 від 16.06.2023.

Суд вірно зазначив, що поставка товару позивачу визначаються у кожному інвойсі на відповідну партію товару. Позивач та JARMAG Sp. z o. o. (Польща), 12 червня 2023 року погодили поставку товару, уклавши проформу інвойс № К/11300/23/679 на суму 26268,00 дол. США. Умови поставки FCA Gdansk. На виконання умов зовнішньоекономічного контракту, для організації перевезення позивач звернувся до експедитора ФОП ОСОБА_2 на підставі Договору № 2103 від 21.03.2023 транспортного експедирування в міжнародному і внутрішньому сполученні (далі «Договір експедирування»). Відповідно до умов Договору експедирування, позивач є Замовником, а ФОП ОСОБА_2 Експедитором. Згідно із п. 1.1 Договору експедирування в порядку та на умовах, визначених цим Договором, експедитор бере на себе зобов`язання за дорученням і за рахунок замовника від свого імені надати в інтересах замовника послуги, пов`язані з перевезенням вантажів замовника в міжнародному та внутрішньому автомобільному сполученні. ФОП ОСОБА_2 , 16 червня 2023 року виставив позивачу рахунок на оплату № СФ-0000118 на суму 90000,00 грн:

1) Транспортні послуги з міжнародного перевезення по маршруту: Gdansk, Польща п/п Ягодин-Дорогульськ, транспортні засоби д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Сума послуги 36000,00 грн;

2) Транспортні послуги з міжнародного перевезення за маршрутом: п/п Ягодин-Дорогульськ Дніпро, Дніпропетровська область, Україна, транспортні засоби д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Сума послуги 49000,00 грн.

3) Експедиційні послуги. Сума послуги 5000 грн.

Цей рахунок було сплачено після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, а саме 13 липня 2023 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 537. Відповідно надати цю платіжну інструкцію до митного оформлення позивач не міг. 16 червня 2023 року ФОП ОСОБА_2 надав позивачу довідку про транспортні витрати вих. № 40, в якій розподілені витрати на транспортно експедиторські послуги до місця ввезення на митну територію України, які позивачем включено до митної вартості, та після ввезення на митну територію України. Така довідка надана позивачем до митного оформлення. Відповідно до такої довідки сума транспортних витрат по доставці вантажу, автомобілем д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , за маршрутом м. Gdansk (Польща) - Дніпро (Україна) складають: 1. Транспортні витрати від м. Gdansk (Польща) до митного кордону України (п/п Ягодин-Дорогульськ) 36000,00 грн. 2. Транспортні витрати від митного кордону України (п/п Ягодин-Дорогульськ) до м. Дніпро (Україна), 49000,00 грн. Страхування вантажу не проводилося.

Судом враховано, що Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 липня 2020 року справа № 803/916/17, від 31 травня 2019 року, справа № 804/16553/14, від 07 травня 2020 року справа № 400/2922/18).

Також суд вірно зазначив, що поставки товару на умовах FCA означає, що продавець здійснює передачу товару перевізнику або іншій особі, номінованій покупцем, в своїх приміщеннях або в іншому обумовленому місці. Покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару від названого місця. При умовах поставки FCA Продавець зобов`язаний, нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту здійснення його поставки, сплатити, коли це належить, витрати митних процедур, а також усі мита, податки та інші збори, що підлягають сплаті при експорті товару.

З системного аналізу Інкотермс 2010 можна дійти висновку, що коли Продавець поставляє товар Покупцю на умовах FCA, то митна вартість товару (дійсна вартість) при таких умовах перевезення складається лише із вартості самого товару, тобто суми яку заявляє Продавець у інвойсі і яка підлягає сплаті. Всі інші витрати на навантаження та митне оформленні в країні експорту на себе бере продавець та вони не входять до митної вартості товару при імпорті товару покупцем. Вартість вказаних потенційних витрат закладається Продавцем заздалегідь при формуванні ціни на товар та не може бути відокремлена тощо. Таким чином, відповідно до умов Контракту та Інкотермс 2010 саме на Продавця покладалися обов`язки із оплати навантаження товару та митного оформлення у країні експорту. Ці витрати не входили в коло відповідальності Покупця (відповідно до умов FCA Gdansk франко-перевізника), а отже, і не були складовими митної вартості Товару для нього.

Крім того, з огляду на те, що складовою митної вартості є витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України, включення до митної вартості товарів плати за транспортно-експедиційні послуги буде суперечити пункту 5 частини 10 статті 58 МК України.

При цьому, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначає, що у графах 16 та 23 автотранспортних накладних наявні штампи перевізника PE VITVILIUK NYKANOR, договір про перевезення укладено з ФОП ОСОБА_1 , документи, що підтверджують взаємозв`язок експедитора та перевізника до митного оформлення не надавались. Таке твердження не може бути підставою для коригування митної вартості з огляду на таке. Як зазначалося вище, для організації перевезення оцінюваного товару Позивач звернувся до експедитора ФОП ОСОБА_2 на підставі Договору № 2103 від 21.03.2023 р. транспортного експедирування в міжнародному і внутрішньому сполученні (далі «Договір експедирування»). Як встановлено судом, відповідно до умов Договору експедирування, Позивач є Замовником, а ФОП ОСОБА_2 Експедитором. Згідно із п. 1.1 Договору експедирування в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Експедитор бере на себе зобов`язання за дорученням і за рахунок Замовника від свого імені надати в інтересах Замовника послуги, пов`язані з перевезенням вантажів Замовника в міжнародному та внутрішньому автомобільному сполученні. Відповідно до п. 1.2 Договору експедирування Експедитор в інтересах Замовника від свого імені самостійно укладає договори і здійснює розрахунки з транспортними організаціями та іншими третіми особами, які забезпечують здійснення перевезення відповідно до Заявки Замовника, розробляє маршрут перевезення, здійснює пошук перевізників, а також здійснює інші транспортно експедиторські операції. Відповідно до ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Отже, для виконання взятих на себе експедиторських зобов`язань за Договором експедирування ФОП ОСОБА_2 має право укладати від свого імені договори з іншими особами для забезпечення організації перевезення товару Позивача. Для виконання взятих на себе експедиторських зобов`язань за Договором експедирування ФОП ОСОБА_2 звернувся до ФОП ОСОБА_3 на підставі укладеного Договору № 1306 від 13 червня 2023 року, за умовами якого ФОП ОСОБА_2 є Експедитор, а ФОП ОСОБА_3 перевізник. Тому, перевезення автотранспортом товару позивача здійснював ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується наданими до митного оформлення автотранспортними накладними CMR, в яких стоїть наявна печатка ФОП ОСОБА_3 , як перевізника товару.

У свою чергу, стаття 929 Цивільного кодексу України передбачає, що за своєю суттю транспортне експедирування - це менеджмент у галузі перевезення вантажів, який може в себе включати не лише укладення договору з перевізником (від свого чи від імені замовника), а й інший широкий спектр послуг, що не заборонені законом, та пов`язані із транспортуванням цього самого вантажу і т.д. Отже, надання ФОП ОСОБА_2 позивачу транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу здійснено шляхом залучення до їх виконання третіх осіб, а саме ФОП ОСОБА_4 , що відповідає договірним умовам. Залучення експедитором третьої особи перевізника повністю відповідає змісту транспортно-експедиторської діяльності, договірним відносинам позивача з експедитором та положенням Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність». Тому суд погоджується з доводами позивача про необґрунтованість таких висновків відповідача.

Щодо доводів відповідача про те, що умовами зовнішньоекономічного контракту не передбачено страхування товару, то суд вірно зазначив, що товар поставлявся на умовах FCA. Умова поставки товару FCA означає, що продавець здійснює передачу товару перевізнику або іншій особі, номінованій покупцем, в своїх приміщеннях або в іншому обумовленому місці. Покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару від названого місця. Обов`язку по страхуванню товару не має ані у продавця, ані у покупця. Крім цього, Довідкою про транспортні витрати перевізник підтвердив, що страхування не проводилось. Тобто, страхування оцінюваного товару не відбувалось, а відповідно не існує таких витрат.

Відповідач також стверджував, що позивачем до митної вартості не включено всю вартість перевезення товару, оскільки у рахунку від експедитора зазначено послуги перевезення по маршруту: митний перехід Ягодин Дніпро, однак у графі 3 (місце призначення) автотранспортних накладних CMR від 14.06.2023 № б/н, та від 15.06.2023 № б/н зазначено м. Великі Мости, що суттєво зменшує відстань та відповідно витрати на перевезення після перетину кордону. Суд вірно вважав такі доводи відповідача безпідставними з огляду на те, що відповідно до пункту 2 частини 11 статті 58 МК України до митної вартості не включаються витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, витрати на транспортування після ввезення. Таким чином, витрати на транспортування після ввезення товару на митну територію України не включаються до складу митної вартості товару. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.03.2018 в справі № 804/2997/17, яка, в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

Щодо відсутності у графі 5, 22, автотранспортних накладних CMR відомостей про документи на партію товару, відсутня печатка відправника та підпис перевізника, суд вірно зазначив, що наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не є достатньою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. Крім того, ч. 1 ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автотранспортного перевезення вантажів визначено перелік відомостей, які повинна містити вантажна накладна, зокрема: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції. Судом також взято до уваги, що у наданій автотранспортній накладній наявні усі необхідні відомості, передбачені Конвенцією про договір міжнародного автотранспортного перевезення вантажів.

Отже, перевіривши товарно-супровідні документи, які подані для підтвердження митної вартості товарів, суд апеляційної інстанції вважає, що такі містили належні, об`єктивні та достовірні відомості про числові складові заявленої митної вартості.

Натомість, відповідачем не доведено неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем документів для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки подані декларантом відповідачу документи надавали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору, тобто за основним методом, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, апеляційна скарга Львівської митниці не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, а тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстави для стягнення судових витрат в суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року у справі № 380/24689/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін