Справа № 160/21024/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/21024/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року

у справі № 160/21024/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №63 від 22.04.2024 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визнати спеціальний страховий стаж позивачки за Списком № 1 з 10.07.2009 до 31.03.2016 5 років 5 місяців 23 дні та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу роботи позивачці за Списком № 1 ці періоди роботи та призначити позивачці дострокову пенсію за віком на пільгових умовах з 23.05.2023 - з дати її звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії №63 від 22.04.2024 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» за заявою позивачки від 23.05.2023, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-5/2018 (746/15) від 23 січня 2020 року №2-р/2020, та з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог, у їх задоволенні відмолено.

Суд першої інстанції виходив з того, що така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що станом на час звернення за призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивачка досягла необхідного віку (з урахуванням його зменшення, що було установлено у справі №160/13956/23, із розрахунку стажу позивача (форма РС-право)), мала необхідний страховий і пільговий стаж за Списком №1.

Суд також дійшов висновку, що ефективним способом захисту прав позивачки є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» за заявою позивачці від 23.05.2023, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-5/2018 (746/15) від 23 січня 2020 року №2-р/2020, та з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник вказує, що розглянувши документи та заяву позивачки, пенсійний орган встановив, що страховий стаж позивачки становить 26 років 04 місяці 16 днів, пільговий стаж роботи за Списком №1 складає 04 роки 05 місяців 02 днів, вік позивачки становить 53 роки. Відповідач наполягає на тому, що позивачці правомірно не зараховано до пільгового стажу роботи період з 29.12.2011 по 25.12.2012, адже відсутнє підтвердження атестації робочого місця. Вважає, що Законом №2148 повністю передано в сферу дії Закону №1058 регулювання правовідносин щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах. Пенсійний орган має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, це є дискреційними повноваженням пенсійного органу.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 23.05.2023 про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 63 від 30.05.2023 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року у справі №160/13956/23, яке набрало законної сили 14.03.2024, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 63 від 30.05.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області:

- зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з урахуванням періоду її роботи з 26.06.2000 до 01.09.2000;

- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 23.05.2023 та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

При цьому, рішенням суду у справі №160/13956/23 встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 63 від 30.05.2023 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням заявницею пенсійного віку, оскільки пільговий стаж дає право виходу на пенсію на 06 років 08 місяців раніше. Пенсійним органом зазначено, що вік заявниці становить 53 роки, страховий стаж - 19 років 4 місяці 24 дні, пільговий стаж за Списком № 1 - 5 років 5 місяців 24 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано свідоцтво про народження дитини, оскільки відсутній штамп про видачу паспорту.

На виконання рішення суду у справі №160/13956/23, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 та за результатами її розгляду прийняло рішення 22.04.2024 №63 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Як вказано пенсійним органом у рішенні №63 від 22.04.2024, страховий стаж особи становить 26 років 4 місяці 16 днів, в тому числі з урахуванням рішення суду та даним згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про відомості по спеціальному стажу за Списком №1 - 4 роки 5 місяців 2 дні.

Результати розгляду документів, до пільгового стажу не зараховано: пільговий стаж з 29.12.2011 по 25.12.2012 згідно довідки №023-2627 від 17.11.2017, оскільки має місце перерви між атестаціями робочих місць №992 від 29.12.2006 та № 660 від 26.12.2012.

Вважаючи означене рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, із розрахунку стажу позивачки (форма РС-право) вбачається, що станом на дату звернення за призначенням пенсії 23.05.2023 стаж позивачки за Списком № 1 становив 5 років 5 місяців 24 дні, зниження пенсійного віку за роботу за Списком № 1 на 6 років 8 місяців.

Згідно ст. 114 Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

З 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що відповідач у спірних правовідносинах не застосував більш сприятливий закон, тоді як слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки закону, а саме: положенням пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відтак, колегія суддів відхиляє аргументи скаржника про те, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Відповідно до пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 визначені документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме:

довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;

документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).

Положенням ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій є трудова книжка. Це ж передбачено і п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Відповідно до вказаного Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Як правильно з`ясував суд першої інстанції, зі змісту довідки Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» від 17.11.2017 № 023-2627 вбачається, що позивачка повний робочий день працювала в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат» в прокатному цеху у період з 10.07.2009 по 31.03.2016 у прокатному виробництві на посаді оператор поста управління, зайнятий на гарячих дільницях роботи, що передбачено Списком №1 розділ ІІІ підрозділ 3 код КП 3.3а на підставі постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003. Також у цій довідці вказано: «Робочі місця атестовані. Постанова №813 від 20.10.1994, №1269 від 25.12.2001, №992 від 29.12.2006. Листи Головного держексперта області по умовах праці №14/1-121 від 26.10.1999, №14/1-261 від 27.12.2000 про продовження терміну дії постанови №813 від 20.10.1994 «Про атестацію робочих місць по умовах праці» до 31.12.2001, № 003/07-1-406 від 29.11.2011 про продовження терміну дії постанови № 992 від 29.12.2006 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» до 29.12.2012. Постанова «Про результати атестації робочих місць за умовами праці працівників прокатного цеху» № 660 від 26.12.2012.»

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно вищевказаної довідки позивачка у спірний період з 29.12.2011 по 25.12.2012 виконувала роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

В свою чергу, за змістом спірного рішення, пенсійним органом пільговий стаж з 29.12.2011 по 25.12.2012 позивачці не зараховано, оскільки має місце перерва між атестаціями робочих місць.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442, роботодавці зобов`язані проводити атестацію робочих місць за умовами праці.

При цьому законодавець поклав відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, організацій.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Отже, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Виходячи з наведеного, а також приймаючи до уваги, що відповідно до наявних у справі доказів жодних змін в організації роботи за робочим місцем позивача, змін у назві професії, колі службових обов`язків з моменту первинної атестації до наступної атестації не відбувалось, суд апеляційної інстанції вважає, що пенсійний орган протиправно відмовив позивачці у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 29.12.2011 по 25.12.2012. Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на час звернення за призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивачка досягла необхідного віку (з урахуванням його зменшення), мала необхідний страховий і пільговий стаж за Списком №1.

Таким чином, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №63 від 22.04.2024 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах.

Також суд першої інстанції, з огляду на суть спірних відносин, правильно визначив спосіб захисту порушеного права позивачки шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» за заявою позивачки від 23.05.2023, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-5/2018 (746/15) від 23 січня 2020 року №2-р/2020, та з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що оскільки заява позивачки розглянута згідно положень Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області і саме цим пенсійним органом прийнято спірне рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області спорі є належним відповідачем.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи скаржника про втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу шляхом зобов`язання його вчинити дії, адже такі повноваження пенсійним органом вже реалізовано самостійно шляхом прийняття оскаржуваного рішення, яке було предметом судового контролю у межах цієї справи.

З огляду на вищенаведене, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі № 160/21024/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров