Справа № 200/6587/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року справа №200/6587/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 р. у справі № 200/6587/24 (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі-відповідач, ГУПФУ), в якому просив:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код згідно з , адреса місцезнаходження: вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, місто Київ, 04053), які полягали у відмові ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) у призначенні та нарахуванні одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого під час виконання посадових обов`язків внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України працівника об`єкту критичної інфраструктури відповідно до вимог Закону України Про одноразову грошову допомогу за шкоду життю та здоров`ю, завдану працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України від 20.03.2023 № 2980-ІХ;

-скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код згідно з , адреса місцезнаходження: вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, місто Київ, 04053) Про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги члену сім`ї загиблого (померлого) працівника об`єктів критичної інфраструктури, державного службовця, посадової особи органів місцевого самоврядування від 06.05.2024 № 26002-24-3;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код згідно з , адреса місцезнаходження: вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, місто Київ, 04053) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), одноразову грошову допомогу у розмірі 1 000 000,00 грн. (один мільйон грн., 00 коп.) , як члену сім`ї загиблого під час виконання посадових обов`язків внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України працівника об`єкту критичної інфраструктури - ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України Про одноразову грошову допомогу за шкоду життю та здоров`ю, завдану працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України від 20.03.2023 № 2980-1Х.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року позов задоволено, а саме суд:

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код згідно з , адреса місцезнаходження: вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, місто Київ, 04053) Про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги члену сім`ї загиблого (померлого) працівника об`єктів критичної інфраструктури, державного службовця, посадової особи органів місцевого самоврядування від 06.05.2024 № 26002-24-3.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код згідно з , адреса місцезнаходження: вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, місто Київ, 04053) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), одноразову грошову допомогу у розмірі 1 000 000,00 грн. (один мільйон грн., 00 коп.) , як члену сім`ї загиблого під час виконання посадових обов`язків внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України працівника об`єкту критичної інфраструктури - ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України Про одноразову грошову допомогу за шкоду життю та здоров`ю, завдану працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України від 20.03.2023 № 2980-1Х.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначено, що постановою правління Пенсійного фонду України передбачено можливість застосування екстериоріального призначення та перерахунку пенсій.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від (36.05.2024 № 26002-24-3 відмовлено в призначенні грошової допомоги з огляду на те, що ураховуючи що ОСОБА_1 не відноситься до членів сім`ї, які визначені Законом України «Про одноразову грошову допомогу за шкоду життю та здоров`ю, завдану працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України» від 20 березня 2023 року № 2980-IX та в поданих документах відсутнє особисте розпорядження ОСОБА_2 , який помер внаслідок нещасного випадку, що стався 04.04.2023 близько 00 год. 30 хв. в Відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Торецьквугілля» на випадок своєї загибелі (смерті) з визначеним розміром частки одноразової грошової допомоги у відсотках на заявника ОСОБА_1 , прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги члену сім`ї загиблого (померлого) працівника об`єктів критичної інфраструктури, державного службовця. посадової особи органів місцевої самоврядування.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснює свої дії в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, Законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та Законів України.

Також скаржник не погоджується з рішенням суду в частині стягнення судового збору з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що Закон № 2980 спрямований на підтримку деяких категорій осіб, які стали особами з інвалідністю у зв`язку з пораненням, каліцтвом, контузією або внаслідок захворювання, пов`язаних з виконанням посадових (службових, професійних) обов`язків у період військової агресії Російської Федерації проти України в районах проведення воєнних (бойових) дій або в районах, що піддавалися бомбардуванням, авіаударам та іншим збройним нападам, а у разі загибелі (смерті) зазначених осіб - на підтримку членів їхніх сімей.

Абзацом другим частини третьої статті 1 Закону № 2980 визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у частині першій цієї статті, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав.

В українському законодавстві термін «дитина» у більшості випадків охоплює осіб, незалежно від віку та пов`язує їх із батьками за ступенем спорідненості, у зв`язку з чим дитина, як повнолітня, так і неповнолітня або малолітня, може набувати певні права та нести відповідні обов`язки без прив`язки до свого віку.

За загальним правилом, родинні стосунки між фізичними особами є фактами, які мають юридичне значення, а термін «діти» у законодавстві України вживається переважно у двох розуміннях: діти за віком (сімейно-правовий аспект), діти за юридичним зв`язком (походженням або усиновленням) для інших правовідносин, які виникають (загально-правовий аспект).

Так, абзацом 1 та 2 частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 6 Сімейного кодексу України передбачено, що правовий статус «дитини» має особа до досягнення нею повноліття. Водночас, статтею 121 Сімейного кодексу України, визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану, а Глава 17 Сімейного кодексу України, наприклад, визначає обов`язки повнолітніх дітей (дочок та синів) щодо утримання своїх батьків.

Наведені положення Сімейного кодексу України є прикладами застосування поняття «дитина» у сімейно-правовому аспекті для врегулювання відносин, які унормовані сімейним законодавством, в інших випадках правовий статус дитини, за відсутності уточнень з боку законодавця, має визначатись в сукупності із врахуванням віку, походження, спорідненості, правового зв`язку дитини з батьками. Прикладами визначення правового статусу дитини в загально-правовому аспекті є деякі положення кодифікованого законодавства України.

Таким чином, враховуючи положення Цивільного кодексу України, принцип правової визначеності, відповідачем помилково тлумачиться норми Закону № 2980 в частині визначення права на отримання одноразової грошової допомоги дітьми загиблої особи, з огляду на те, що правовий статус дитини, за умови відсутності уточнень з боку законодавця у нормативно- правових актах, базується на кровному спорідненні та не припиняється у зв`язку з досягненням дитиною повноліття, набуттям правоздатності, зміною сімейного стану та інших факторів, а у разі загибелі особи, працівника об`єкту критичної інфраструктури, його діти (як повнолітні, так і неповнолітні) мають право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, зважаючи на відсутність у Законі № 2980 уточнення з приводу вікової ознаки дітей таких осіб.

Абзацом першим частини четвертої статті 1 Закону № 2980 передбачено, що особа, зазначена у частині першій цієї статті, має право скласти в письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок своєї загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) за її вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження).

Наведене узгоджується з абзацом другим пункту 2 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю, завдану працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2023 № 1396 .

Таким чином, норми Закону № 2980 та Порядку № 1396 не покладають обов`язку щодо складення особистого розпорядження на осіб, з числа працівників об`єктів критичної інфраструктури, державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування, на випадок своєї загибелі (смерті), а положення цих нормативно-правових актів не містять такої підстави відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.11.2023. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області від 21.03.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали за однією адресою, вели спільне господарство.

ОСОБА_2 за життя працював диспетчером гірничої поверхні у відокремленому підрозділі Шахта Центральна Державного підприємства Торецьквугілля та загинув внаслідок обстрілу з боку російських окупаційних військ; зазначене підприємство належить до об`єктів критичної інфраструктури, що сторонами не оспорюється.

29.04.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю, завдану працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.05.2024 № 26002-24-3 у призначенні одноразової грошової допомоги було відмовлено у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не відноситься до членів сім`ї загиблого, які визначені Законом України Про одноразову грошову допомогу за шкоду життю та здоров`ю, завдану працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України від 20.03.2023 № 2980-ІХ, а в поданих документах відсутнє розпорядження померлого на випадок його загибелі з визначенням частки одноразової грошової допомоги у відсотках на заявника.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 1 Закону України Про одноразову грошову допомогу за шкоду життю та здоров`ю, шкоду працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України від 20.03.2023 №2980-ІХ (далі - Закон №2980-ІХ) визначено, що право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю мають особи з числа працівників об`єктів критичної інфраструктури, державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування, які стали особами з інвалідністю у зв`язку з пораненням, каліцтвом, контузією або внаслідок захворювання, пов`язаних з виконанням посадових (службових, професійних) обов`язків у період військової агресії Російської Федерації проти України в районах проведення після 24 лютого 2022 року воєнних (бойових) дій або в районах, що піддавалися після цієї дати бомбардуванням, авіаударам та іншим збройним нападам.

За положенням частини 2 статті 1 Закону №2980-ІХ, у разі загибелі (смерті) осіб, зазначених у частині першій цієї статті, у зв`язку з пораненням, каліцтвом, контузією або внаслідок захворювання, пов`язаних з виконанням посадових (службових, професійних) обов`язків у період військової агресії Російської Федерації проти України в районах проведення після 24 лютого 2022 року воєнних (бойових) дій або в районах, що піддавалися після цієї дати бомбардуванням, авіаударам та іншим збройним нападам, одноразова грошова допомога за шкоду життю та здоров`ю призначається і виплачується членам їхніх сімей.

Відповідно до положення частини 3 статті 1 Закону №2980-ІХ, до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у частині першій цієї статті, належать:

діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;

один із подружжя, який пережив загиблу (померлу) особу;

батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);

внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);

жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;

утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За положенням частини 4 статті 1 Закону №2980-ІХ, особа, зазначена у частині першій цієї статті, має право скласти в письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок своєї загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) за її вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження).

Незалежно від змісту особистого розпорядження право на одноразову грошову допомогу мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.

Справжність підпису на особистому розпорядженні засвідчує командир/керівник підрозділу/керівник органу, в якому така особа служить/працює, або нотаріус.

Оригінал особистого розпорядження зберігається в особовій справі особи, зазначеної у частині першій цієї статті.

Порядок та строки передачі особою, зазначеною в частині першій цієї статті, оригіналу особистого розпорядження командиру/керівнику підрозділу/керівнику органу, в якому така особа служить/працює, для зберігання в особовій справі визначаються Кабінетом Міністрів України.

Особа, зазначена у частині першій цієї статті, має право у будь-який час скасувати особисте розпорядження або скласти нове.

Кожне нове особисте розпорядження скасовує дійсність попереднього.

Заборонено розголошувати зміст особистого розпорядження до встановлення факту загибелі (смерті) особи, яка його склала.

За положенням частини 1 статті 4 Закону №2980-ІХ, призначення і виплата одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю особі, а у разі її загибелі (смерті) - членам її сім`ї, не здійснюються:

1) якщо загибель (смерть), поранення, каліцтво, контузія, захворювання, які призвели до інвалідності, є наслідком: вчинення особою кримінального або адміністративного правопорушення; алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення до самогубства, встановленого судом);

2) у разі подання завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2023 №1396 відповідно до частини сьомої статті 20 Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів, зокрема, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю, завдану працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України.

Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю, завдану працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України (далі - одноразова грошова допомога за шкоду життю та здоров`ю), передбаченої Законом України Про одноразову грошову допомогу за шкоду життю та здоров`ю, завдану працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України (п.1).

Згідно пункту 2 Порядку № 1396, особи, які відповідно до статті 1 Закону мають право на отримання одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю (далі - отримувачі), подають до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - уповноважений орган) заяву про призначення і виплату одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю, завдану працівникам об`єктів критичної інфраструктури, державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України (далі - заява), за формою згідно з додатком.

Особа, зазначена у частині першій статті 1 Закону, має право скласти в письмовій довільній формі на випадок своєї загибелі (смерті) особисте розпорядження про виплату одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю особі (особам) за її вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження).

Незалежно від змісту особистого розпорядження малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (непрацездатний вдівець), непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи, зазначеної в частині першій статті 1 Закону, мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю в розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати такої допомоги за відсутності особистого розпорядження.

Справжність підпису на особистому розпорядженні засвідчує командир/керівник підрозділу/керівник органу, в якому особа, зазначена у частині першій статті 1 Закону, служить/працює, або нотаріус.

Оригінал особистого розпорядження протягом трьох робочих днів передається командиру/керівнику підрозділу/керівнику органу, в якому особа, зазначена у частині першій статті 1 Закону, служить/працює, для зберігання в її особовій справі.

Особа, зазначена у частині першій статті 1 Закону, має право в будь-який час скасувати особисте розпорядження або скласти нове.

Кожне нове особисте розпорядження скасовує дійсність попереднього.

Заборонено розголошувати зміст особистого розпорядження до встановлення факту загибелі (смерті) особи, яка його склала.

У разі загибелі (смерті) особи, зазначеної у частині першій статті 1 Закону, засвідчена командиром/керівником підрозділу/керівником органу, в якому така особа служила/працювала, або нотаріусом копія особистого розпорядження видається членам сім`ї, зазначеним у частині третій статті 1 Закону.

За положенням п. 6 Порядку, за відсутності особистого розпорядження одноразова грошова допомога за шкоду життю та здоров`ю призначається і виплачується рівними частками всім особам, зазначеним у частині третій статті 1 Закону, які мають право на її призначення і виплату, за їх особистими заявами або заявами їх законних представників незалежно від адреси задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).

Отримувачам одноразова грошова допомога за шкоду життю та здоров`ю призначається і виплачується незалежно від реалізації права на призначення і виплату такої допомоги іншими особами, зазначеними у частині третій статті 1 Закону.

Згідно пункту 8 Порядку № 1396, отримувачі, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю, передбаченої Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Пункт 10 Порядку № 1396 визначає документи та відомості на підставі яких здійснюється призначення і виплата одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю.

Так, до таких документів відноситься, зокрема:

копії особистого розпорядження (у разі наявності), засвідченої командиром/керівником підрозділу/керівником органу, в якому особа, зазначена в частині першій статті 1 Закону, служила/працювала, або нотаріусом;

копії свідоцтва про народження або витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження отримувача - для дітей загиблого (померлого);

довідки про навчання (для повнолітніх дітей, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти (в тому числі в період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів та вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним рівнем освіти та продовженням навчання за іншим, за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), до закінчення цих закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років).

Так, у Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитиною є кожна людська істота до досягнення нею 18-річного віку.

За положенням ст. 6 Сімейний кодекс України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

При цьому статтею 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Системний аналіз вказаних норм свідчить, що члени сім`ї загиблого (померлого) мають право на отримання одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю особі, до таких членів сім`ї відноситься діти.

Суд зазначає, що положення Порядку не містять визначення поняття «діти», а саме за положенням ЦК України та СК України сини та доньки у тому числі повнолітні або визначене за положенням СК України дитина яка не досягла повноліття.

При цьому, з положень Закону вбачається, що законодавцем до членів сім`ї віднесено: один із подружжя, батьки (усиновлювачі), внуки загиблої (померлої) особи, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, утриманці загиблої (померлої) особи.

Згідно пункту 1 пояснювальної записки до проекту Закону України «Про виплату одноразової грошової допомоги за шкоду життю та здоров`ю, завдану спричиненими військовою агресією проти України пораненням або загибеллю під час проходження публічної служби, виконання обов`язків на об`єктах критичної інфраструктури та здійснення професійної журналістської діяльності» (далі - проект) його метою є визначення правових та організаційних засад для встановлення одноразових грошових виплат особам, уповноваженим на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, працівникам об`єктів критичної інфраструктури та журналістам, які загинули або отримали поранення під час виконання своїх обов`язків у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 4 проекту визначено, що у сфері правового регулювання відносин, які виникають діють Конституція України, Цивільний кодекс України, Сімейний кодекс України, закони України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про критичну інфраструктуру», «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про правовий режим воєнного стану» та інші правові акти.

Проаналізувавши вказані нормативні акти у сукупності, колегія суддів дійшла до висновку, що законодавець передбачив, що регулювання правовідносин, які виникнуть після прийняття Закону № 2980, буде відбуватись, у тому числі, у відповідності до норм Цивільного кодексу України, які містять поняття «дитина» в загально-правовому аспекті, а таке поняття засноване на кровному спорідненні, без огляду на віковий критерій, тому позивач відноситься до осіб зазначених у частині 2 статті 1 Закону №2980-ІХ

Щодо посилання скаржника на відсутність розпорядження загиблого (померлого), колегія суддів зазначає, що складання такого розпорядження є правом особи, а не обов`язком, при цьому, положення п. 6 Порядку № 1396 передбачає виплату одноразової грошової допомоги і за відсутністю розпорядження.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 р. у справі № 200/6587/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2025 року.

Головуючий суддя Е.Г. Казначеєв

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко