Справа № 320/10108/24
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року м.Київ справа №320/10108/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Відділ містобудування та архітектури виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області , третя особа - ОСОБА_2 в якому просить суд:

1.Визнати протиправним Наказ № 231 від 24.09.2021 відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ірпінської міської ради, яким були затверджені Містобудівні умови та обмеження для проектування об?єкта будівництва від 18.05.2020 № 0065/1-05-2020. 2. Скасувати Наказ № 231 від 24.09.2021 відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ірпінської міської ради, яким були затверджені Містобудівні умови та обмеження для проектування об?єкта будівництва від 18.05.2020 № 0065/1-05-2020.

2. Скасувати Наказ № 231 від 24.09.2021 відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ірпінської міської ради, яким були затверджені Містобудівні умови та обмеження для проектування об?єкта будівництва від 18.05.2020 № 0065/1-05-2020.

Ухвалою від 29.04.2024 року було відкрито провадження у справі.

Протокольною ухвалою від 25.09.2025 року ОСОБА_2 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що розміщення будівельного майданчика та будівництво одинадцятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_1 порушує права, свободи чи інтереси власників житлових будинків селища Гостомель. При цьому таке будівництво може призвести до хаотичної та будови багатоповерхівками, залісненого кварталу призначеного виключно під садибу І-ІІ поверхову забудову, як наслідок зросте кількість населення, кількість сміття яке вони продукують, а також кількість автомобілів, якими це населення буде я, що в подальшому призведе до істотного погіршення умов проживання мешканців та знецінення їх приватних садиб.

В своїх поясненнях ОСОБА_2 виступає проти задоволення позовних вимог вказуючи, що у відповідності до наведених вимог, на офіційному веб-сайті Держгеокадастру (http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) оприлюднено відомості про земельні ділянки зкадастровими номерами :01:095:0463, :01:095:0445, :01:095:0490, :01:095:0422, :01:095:0488, :01:095:0489, :01:095:0900:01:095:0511, :01:095:0112, :01:095:0114, згідно з якими цільовим призначенням таких земельних ділянок є: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Також зазначає, що позивач не надає Генерального плану селища Гостомель Київської області і як наслідок це унеможливлює встановлення відповідності/невідповідності містобудівних умов та обмежень оновленому Генеральному плану селища Гостомель Київської області.

Окрім того, третя особа вказує на відсутність повноважень позивача діяти від імені мешканців селища Гостомель Київської області, а також на порушення строку звернення до суду, як підставу для залишення позовної заяви без розгляду.

Представником позивача подано заперечення на пояснення ОСОБА_2 , на його думку відповідно до чинного плану зонування території селища Гостомель будівельний майданчик, який розміщений на земельних ділянка з кадастровими номерами :01:095:0463, :01:095:0445, :01:095:0490, :01:095:0422,:01:095:0488, :01:095 0489, :01:095:0462, :01:095:0511, :01:095:0112, :01:095:0114 накладається на рекреаційні зони території вулиць; що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:095:0112, :01:095:0114 були виділені всупереч вимогам містобудівної документації та приписів Земельного кодексу України та незаконно передані у власність фізичним особам.

Також в свої запереченнях представник позивача - адвокат Зубко О.О. стверджує про незаконність набуття земельних ділянок у власність та що земельні ділянки не відповідають цільовому призначенню, визначеному у Генеральному плані селища Гостомель, а наявність будівельного майданчика позбавило ОСОБА_1 єдиного нормального заїзду до його будинку.

З поміж іншого, представник позивача - адвокат Зубко О.О. стверджує, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом виключно у власних інтересах.

ОСОБА_2 викладено заперечення щодо пояснень представника позивача де окрім зазначеного вище вказує, що на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва міститься дозвільна документація на будівництво.

Так, проектна документація містить в собі відомості про перелік видів робіт, що виконані проектувальником, загальні характеристика об`єкта будівництва, технічні умов на підключення до електричних мереж, газопостачання, водопостачання та водовідведення.

Крім того, в експертизі проєкту будівництва наявна інформація про проектну документацію та опис генерального плану в якому вказано, що ділянка під будівництво житлового будинку знаходиться в межах проєктуємого житлового району який інтенсивно забудовується. Ділянка де знаходяться будинки межує: з півночі - проїзд на АДРЕСА_8 , з заходу - садибна забудова, з півдня - садибна забудова, зі сходу - проектуєма вулиця без назви.

Також зазначає, що відсутні докази порушення прав позивача, оскільки звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не було казано в чому саме полягає порушення його права, не надано доказів, щодо неможливості пересування вулицями загального користування, не надано доказів неможливості під`їзду до свого помешкання.

Щодо зазначених в клопотанні підстав залишення позову без розгляду суд зазначає наступне.

Як було вказано вище, позивачем оскаржується Наказ № 231 від 24.09.2021 відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ірпінської міської ради, яким були затверджені Містобудівні умови та обмеження для проектування об?єкта будівництва від 18.05.2020 № 0065/1-05-2020, який є нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 КАС України Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Таким чином, відсутнє порушення строку звернення з позовом до суду.

Також суд відмовляє в задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки відсутній спір щодо змісту генплану, а є лише питання його тлумачення, а інші докази вже наявні в матеріалах справи та/або у відкритих джерелах, що робить недоцільним їх витребування.

Дослідивши обставини справи викладені в заявах учасників процесу судом було встановлено наступне.

Наказ № 231 від 24.09.2021 відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ірпінської міської ради були затверджені Містобудівні умови та обмеження для проектування об?єкта будівництва від 18.05.2020 № 0065/1-05-2020 на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:095:0463, :01:095:0445, :01:095:0490, :01:095:0422, :01:095:0488, :01:095:0489, :01:095:0462, :01:095:0511, :01:095:0112, :01:095:0114.

Згідно з відомостями на офіційному веб-сайті Держгеокадастру (http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta)цільовим призначенням вищевказаних земельних ділянок є: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

На порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва міститься дозвільна документація на будівництво.

Так, проектна документація містить в собі відомості про перелік видів робіт, що виконані проектувальником, загальні характеристика об`єкта будівництва, технічні умов на підключення до електричних мереж, газопостачання, водопостачання та водовідведення.

Крім того, в експертизі проєкту будівництва наявна інформація про проектну документацію та опис генерального плану в якому вказано, що ділянка під будівництво житлового будинку знаходиться в межах проєктуємого житлового району який інтенсивно забудовується. Ділянка де знаходяться будинки межує: з півночі - проїзд на АДРЕСА_8 , з заходу - садибна забудова, з півдня - садибна забудова, зі сходу - проектуєма вулиця без назви.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не було казано в чому саме полягає порушення його права, не надано доказів, щодо неможливості пересування вулицями загального користування, не надано доказів неможливості під`їзду до свого помешкання, оскільки заїзд до власного будинку позивача (його місце проживання ( АДРЕСА_6 ) віддалене від будівництва житлового комплексу, а також наявний інший під`їзд до житлового будинку ОСОБА_1 , що підтверджується належними доказами.

Правова позиція суду.

Статтею 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування: парки лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зонисади, сквери та майданчики; пам`ятки культурної та історичної спадщини; >щі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування), ц території; території будівель та споруд інженерного захисту територій; підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах також можуть належати й інші території в межах населеного пункту.

Згідно зі ст. 38 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», контроль у сфері і населених пунктів спрямований на забезпечення дотримання всіма органами влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, їй незалежно від форм власності та підпорядкування, а також громадянами, у тому іноземцями та особами без громадянства, вимог цього Закону, Правил благоустрою населеного пункту та інших нормативно-правових актів.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації (ч. 4 у України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 (далі Закон №3038-VI).

Згідно з п. 5.8. ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011 «Настанова про склад та зміст плану зонування території(зонінг)», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15 грудня 2011 року № 345, схема складається, як правило, з основних типів зон: громадські; житлові; рекреаційні; курортні; зони транспортної інфраструктури; зони інженерної інфраструктури; комунально-складські; виробничі; спеціальні; зони земель історико-культурного призначення; зона земель заповідного фонду.

Крім того, у містобудівних регламентах для кожної територіальної зони встановлюються: переважні види використання; супутні види дозволеного використання; види використання. Тобто, нормативно-правовими актами, що регламентують розроблення і затвердження містобудівної документації, визначено, що така документація визначає функціональне призначення територій, а не види використанні ділянок.

Тому доводи представника позивача щодо розміщення будівельного майданчика на місцях загального користування за адресою: смт. Гостомель, вул. Соборна та захоплення частини рекреаційної зони загального користування селища є необґрунтованими, оскільки висновки позивача зроблені без дослідження усіх доказів, а також на підставі хибного підходу до визначення зон регулювання забудови.

Також суд відхиляє доводи позивача про те, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:095:0112 та :01:095:0114 належать до місць загального користування (вул. Соборна та вул. Мисливська) та згідно ч. 4 ст. 83 ЗК не можуть передаватися у приватну власність.

За правилами пункту «а» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 20 ЗК України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.

Водночас, поняття «цільове призначення земельної ділянки» нерозривно пов`язане із поняттям «категорія земель».

Так, у ст. 19 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначення поділяються на категорії. Таким чином, кожна категорія земель має узагальнене призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні , віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

Варто зауважити, що цільове призначення земельної ділянки відповідно до законодавчо встановлених категорій земель визначається на підставі документації із землеустрою, а порядок використання земельної ділянки в межах певної категорії визначається користувачем самостійно, проте з обов`язковим дотриманням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2023 у справі № 640/4844/22 зазначав про те, що «цільове призначення земельної ділянки (категорія земель та певний вид використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель)» в розумінні Земельного кодексу и та «функціональне призначення території» в розумінні Генерального плану як будівної документації, розробленої відповідно до містобудівного законодавства та державних будівельних норм, не є тотожними і однорідними поняттями в регулюванні них правовідносин, оскільки в межах певної функціональної території, визначеної містобудівною документацією, можуть бути різні цільові призначення різних земельних ділянок.

Крім того Верховний Суд у постановах від 14.07.2020 у справі № 916/1998/19, від 04.02.2020 у справі № 915/47/17 доходив висновку про те, що нецільовим використанням земельної ділянки категорії земель житлової та громадської забудови є її використання за призначенням, всупереч генеральному плану населеного пункту, іншій містобудівній документації, плану земельно-господарського устрою тощо, тобто всупереч земельному законодавству України.

Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки вбачається, що види цільового призначення земельних ділянок з кадастровими номерами 45900:01:095:0112 та :01:095:0114 характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів (додаток 1). Так само згідно з чинним Генеральним планом селища Гостомеля Київської області вказані земельні ділянки за своїм функціональним призначенням належать до категорії земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Жодних незаконних змін у містобудівну документацію щодо цільового призначення вищезазначених земельних ділянок винесено не було.

Тому забудова земельних ділянок з кадастровими номерами :01:095:0112 та :01:095:0114 здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства (абз. 2 ч. 2 ст. 24 Закону № 3038-VІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 3038-VІ планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

У той же час, статтею 19 Закону № 3038-VІ передбачено, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід`ємною частиною детального плану території.

Детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

За правилами статті 25 Закону № 3038-УІ режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.

Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, за межами населених пунктів встановлюється відповідними районними державними адміністраціями, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, Севастопольською міською державними адміністраціями.

Узгодження питань щодо забудови визначених для містобудівних потреб територій суміжних територіальних громад здійснюється на підставі відповідних угод, відображається у схемах планування зазначених територій та генеральних планах населених пунктів.

Встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адмініс

Здійснення забудови, наміри якої суперечать вимогам містобудівної документації (Генерального плану населеного пункту, Детального плану території), нівелює мету планування та забезпечення сталого розвитку населеного пункту, а отже, порушує суспільні інтереси, які виражаються у забезпеченні дотримання правил благоустрою населеного пункту, спрямованих на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини. Містобудівні умови та обмеження, які не відповідають Генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній документації на місцевому рівні не можуть вважатися такими, що враховують громадські та приватні інтереси при плануванні та забудові територій.

Цей висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій, зокрема, у постановах від 20.05.2019 у справі № 826/15338/18, від 04.09.2019 у справі № 826/13852/17, від 19.01.2023 у справі № 640/9995/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 3038-VІ детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території; детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Разом із тим Генеральним планом визначається планувальна довгострокова стратегія розвитку міста, однак положення закону не містять чіткого визначення поняття та змісту функціонального призначення території.

Системний аналіз правових норм дає підстави дійти висновку про те, що детальний план території є видом містобудівної документації, положення якого мають узгоджуватися з генеральним планом населеного пункту, деталізувати положення останнього.

Як було встановлено судом, згідно з відомостями на офіційному веб-сайті Держгеокадастру (http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta)цільовим призначенням земельних ділянокз кадастровими номерами :01:095:0463, :01:095:0445, :01:095:0490, :01:095:0422, :01:095:0488, :01:095:0489, :01:095:0462, :01:095:0511, :01:095:0112, :01:095:0114 є: «для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку».На порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва міститься дозвільна документація на будівництво.

Так, проектна документація містить в собі відомості про перелік видів робіт, що виконані проектувальником, загальні характеристика об`єкта будівництва, технічні умов на підключення до електричних мереж, газопостачання, водопостачання та водовідведення.

Крім того, в експертизі проєкту будівництва наявна інформація про проектну документацію та опис генерального плану в якому вказано, що ділянка під будівництво житлового будинку знаходиться в межах проєктуємого житлового району який інтенсивно забудовується. Ділянка де знаходяться будинки межує: з півночі - проїзд на АДРЕСА_8 , з заходу - садибна забудова, з півдня - садибна забудова, зі сходу - проектуєма вулиця без назви.

Встановлені вище обставини в сукупності з вищевикладених правових норм дають підстави суду висновувати, що оскаржуваний Наказ відповідає чинному законодавству. На підтвердження зворотнього позивачем не надано достатніх доказів.

Відповідно до ст. 76 КАС України Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Щодо відсутності доказів на підтвердження факту порушення права позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 4 КАС України визначає, що позивачем в адміністративному судочинстві є оба, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Стаття 5 КАС України регламентує, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи ю законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчнити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) об`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1- цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, аналіз викладеного свідчить про те, що правом на звернення до суду з позовом наділена особа право якої порушено. При цьому, звертаючись до суду з таким позовом на позивача покладено обов`язок вказати яке саме право порушено діями чи бездіяльністю об`єкта владних повноважень. Однак, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не було казано в чому саме полягає порушення його права, не надано доказів, щодо неможливості пересування вулицями загального користування, не надано доказів неможливості під`їзду до свого помешкання.

Твердження позивача про зростання кількості населення, кількість сміття яке вони продукують, а також кількість автомобілів, що в подальшому призведе до істотного погіршення умов проживання мешканців та знецінення їх приватних садиб є суб?єктивним не підтвердженими достаніми доказами та таким, що на думку суду суперечать співвідношенню інтересів суспільства та приватної особи під час воєнного стану та збільшення внутрішньо переміщених осіб, які потребують житла.

Враховуючи вищевикладене суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.