Справа № 280/982/25
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РУХУ

30 вересня 2025 року Справа № 280/982/25
м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., розглянувши заяву представника Головного управління ДПС у Запорізькій області про залишення позовної заяви без розгляду у справі за Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - позивач) до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № 4559/08010710 від 04.10.2023.

Ухвалою судді від 14.02.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 04.03.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 19.03.2025.

Ухвалою суду від 19.03.2025 підготовче засідання відкладене на 02.04.2025.

Ухвалою суду від 02.04.2025 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №500/2276/24 щодо строку звернення до суду з позовами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою суду від 04.08.2025 поновлено провадження по справі, призначено підготовче засідання на 13.08.2025.

05.08.2025 від представника відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, яка обґрунтована тим, що податкове повідомлення-рішення №4559/08010710 від 04.10.2023 року направлено підприємству та отримано останнім 09.10.2023 відповідно до поштового рекомендованого листа №974. Зазначене податкове повідомлення-рішення не оскаржено в адміністративному порядку. Отже, в день отримання вищезазначеного податкового повідомлення-рішення, а саме 09.10.2023, особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Втім, позовна заява надійшла до суду лише 11.02.2025, тобто з порушенням шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Водночас, позивач не надав до позову будь-яких доказів щодо наявності обставин, що виникли у позивача внаслідок запровадження воєнного стану та які унеможливили несвоєчасне виконання позивачем процесуальних дій.

Ухвалою суду від 13.08.2025 подовжено строк підготовчогопровадження у справі та відкладено підготовче засідання на 30.09.2025.

29.09.2025 представником позивача, подано додаткові пояснення, в яких висловлено заперечення щодо заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та зазначено, що поновлення строку на звернення до суду страховою компанією не пов`язувалося із запровадженням в Україні воєнного стану. У зв`язку з цим позивач не додавав до позовної заяви жодних доказів існування обставин, спричинених введенням воєнного стану, які б унеможливлювали своєчасне вчинення процесуальних дій у межах шестимісячного строку, встановленого ст.122 КАС України. Вказано, що 19.01.2023 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №140/1770/19 про стягнення заборгованості, в пункті 99 якої виснувала, що строк давності у 1095 днів, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України), поширюється, зокрема, на право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Наведені висновки зазначеної постанови в подальшому були підтримані Великою Палатою у постанові від 13.04.2023 у справі №320/12137/20. Посилається на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №755/10947/17 зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. Отже, на думку позивача, висновки Великої Палати Верховного Суду мали перевагу над тими, що сформовані Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду, зокрема, в постановах, наведених представником відповідача від 26.11.2020 року у справі №500/2486/19, від 27.01.2022 у справі №160/11673/20, від 13.04.2023 року у справі №640/25800/21. За таких обставин на момент звернення страховою компанією до суду, остання правова позиція ВП ВС, яка полягає в тому, що строк звернення до суду у 1095 днів поширюється на право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення, була чітко сформульована в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №140/1770/19 та від 13.04.2023 року у справі №320/12137/20. Наголошує, що висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16.07.2025 у справі №500/2276/24, про те, що у разі якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, то строк звернення до суду становить 6 місяців, були сформовані вже після подання страховою компанією позовної заяви. Вказує, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики. Також посилається на те, що податкову перевірку, за наслідками якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, було проведено у зв`язку з процедурою реорганізації юридичної особи. Вказує, що з 14.03.2023 було розпочато відповідні процедурні заходи щодо реорганізації юридичної особи ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА». До підписання передавального акту, з метою недопущення змін даних у ньому, було звільнено усіх працівників компанії (в тому числі, Дирекції з правового захисту), протягом 2023 року було закрито усі банківські рахунки надавачами платіжних послуг. Зважаючи на викладене, в ПрАТ «УАСК АСКА» була відсутня об`єктивна можливість сплатити судовий збір за подання позовної заяви та інші витрати, пов`язані з розглядом справи. 23.05.2024 року Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» () припинено, 29.07.2024 року до архівної установи за місцезнаходженням ПрАТ «СК «ВУСО» (м.Київ, вул.Казимира Малевича, 31) було передано документи, що підлягають довготривалому зберіганню, в тому числі, і усі документи, пов`язані з проведенням та результатами документальної позапланової виїзної перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області. Отже, на думку позивача існували обставини, які перешкодили та об`єктивно завадили позивачу звернутися до суду із позовною заявою у шестимісячний строк, оскільки ПрАТ «УАСК АСКА» перебувало в процесі реорганізації, а ПрАТ «СК «ВУСО» не набуло права звернення до суду в якості правонаступника. Таким чином вважає клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду безпідставним та таким, що підлчгає відхиленню.

30.09.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

З урахуванням положень ч.2 ст.181, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 КАС України підготовче засідання проведено у письмовому провадженні, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вирішуючи подану відповідачем заяву, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною четвертою цієї статті встановлено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України, зі змісту якої вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Відповідно до п.56.18 ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

26.11.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 500/2486/19, у якій зазначив, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі №500/2276/24, яка є подібною до справи, що розглядається, і за предметом спору, і за суб`єктним складом, і за правовою природою правовідносин, зазначила, що за сформованою судовою практикою, яка є обов`язковою для врахування, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України).

У справі, що розглядається, предметом оскарження є податкове повідомлення-рішення податкового органу від 04.10.2023 № 4559/08010710, яке було отримано платником податку 09.10.2023.

З огляду на те, що позовну заяву подано до адміністративного суду 07.02.2025 засобами поштового зв`язку, можна дійти висновку, що позовну заяву подано з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 122 КАС України.

При цьому, посилання представника позивача на необхідність врахування постанов Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №140/1770/19 та від 13.04.2023 року у справі №320/12137/20 в контексті сталої судової практики щодо застосування іншого підходу до обчилення строків звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження податкового повдіомлення-рішення (через призму правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 30.01.2019 року у справі №755/10947/17, проте, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду), є нерелевантними, оскільки вищезазначені постанови Великої Палати Верховного Суду ухвалені у справах з іншими правовідносинами - про стягнення коштів, отже такі спори не є тотожними спору у справі №280/982/25, що розглядається судом.

На це звернула увагу і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі №500/2276/24 (абзац 2 пункту 16), зазначивши, що інші судові справи, які наводить Касаційний адміністративний суд в ухвалі від 21 листопада 2024 року, передаючи справу до Великої Палати в порядку частини п`ятої статті 346 КАС України (серед яких також було посилання і на постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №140/1770/19 та від 13.04.2023 року у справі №320/12137/20), не є подібними, принаймні за предметом позову.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі №500/2276/24 роз`яснила, що ключовим витанням у справі № 140/1770/19 був безпосередньо строк реалізації позивачем права з відшкодування податку на додану вартість та спосіб (порядок і строк) його судового захисту за правового регулювання та обставин, що склалися, а саме строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України та статтею 102 ПК України.

У свою чергу предметом розгляду справи № 320/12137/20 була правомірність вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління Державної податкової служби про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на свою користь: пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості; збитків; інфляційних витрат; 3 відсотків річних; моральної шкоди. Головним питанням у межах розгляду цієї справи стало дотримання позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 102 ПК України.

Разом із цим у межах розгляду вказаних справ перед Великою Палатою не ставилося питання і не надавалася правова оцінка щодо застосування норм пунктів 56.18 та 56.19 статті 56 ПК України в контексті процесуальних строків звернення до суду з позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, тому Велика Палата не формулювала нових правових висновків, що строк давності у 1095 днів, встановлений статтею 102 ПК України, є процесуальним строком звернення до суду для реалізації платником податків права оскаржити в суді зазначені рішення.

Таким чином, висновок Великої Палати, викладений у пункті 99 постанови від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, у подальшому підтриманий Великою Палатою у постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20, не змінює та не протирічить сформованій до цього судовій практиці щодо строків оскарження податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання.

Оскільки строк давності не є процесуальним строком, а отже, не визначає строк звернення до суду із позовом, тому не містять протиріч із усталеною судовою практикою щодо строку звернення до суду і наведені у зазначених постановах висновки про те, що право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу (пункт 56.18 статті 56) може бути реалізовано протягом строку давності у 1095 днів, встановленого статтею 102 ПК України.

Таким чином, починаючи з листопада 2020 року (ухвалено постанову КАС ВС у справі № 500/2486/19) судова практика у подібних спорах послідовно визначала, що строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, регулюється частиною 2 статті 122 КАС України та становить 6 місяців.

Такий підхід сформовано судами до прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та подачі даного позову до суду.

А тому суд вважає, що у позивача не було правомірних очікувань на врахування у цій справі саме правові позиції, висловлені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №140/1770/19 та від 13.04.2023 року у справі №320/12137/20, оскільки спірні правовідносини у цих справах мали інші правові підстави та предмет спору.

Посилання позивача на обставини, пов`язані із реорганізацією страхової компанії, та неможливість звернення до суду до моменту настання правонаступництва, суд вважає необгрунтованими, оскільки виникнення організаційних складнощів у діяльності підприємства (організації, установи) для своєчасної реалізації процесуальних обов`язків є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Позивачем не доведено об`єктивну неможливість звернення до суду з цим позовом ПрАТ "УАСК АСКА" (наслідки податкової перевірки якого оскаржуються у цій справі) до дати його припинення, що відбулось 23.05.2024. Крім того, відсутність коштів на оплату судового збору також не є об`єктивною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду, оскільки у такому випадку особа має можливість скористатися процесуальним правом на подання обгрунтованої заяви про відстрочення (розстрочення, звільнення від) сплати судового збору.

Належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач суду не надав.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини 13 статті 171 КАС України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Частиною 6 статті 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Водночас, наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є поважними, а тому позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви шляхом звернення до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та наданням доказів їх поважності.

При цьому, з огляду на викладене, підстави для залишення позовної заяви без розгляду в цій частині на даний час відсутні, оскільки відповідне процесуальне судове рішення приймається судом у випадку якщо позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, отже відповідна заява відповідача є передчасною, а тому підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.122, 123, 161, 171, 241, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника Головного управління ДПС у Запорізькій області про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити частково.

Залишити без руху позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення позивачу копії даної ухвали суду шляхом звернення до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та наданням доказів їх поважності.

Роз`яснити, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду у відповідності до частини 15 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя М.О. Семененко