Справа № 380/22487/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/22487/24 пров. № А/857/29535/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О. І.

Запотічного І. І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року (головуючий суддя Клименко О.М.), ухвалену в судовому засіданні в м. Львів, у справі №380/22487/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

06.06.2025 ОСОБА_1 в особі представника звернулася із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання судового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі №380/22487/24, яким визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі Управління) щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 01.04.2019 року пенсії в разі втрати годувальника на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.05. 2024 року № 1159/12/6928 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення і премії, зобов`язано Управління здійснити перерахунок пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 з 01.04.2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.05.2024 року № 1159/12/6928 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення і премії, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 заяву представника позивачки від 06.06.2025 року про встановлення або зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі № 380/22487/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково, змінено спосіб і порядок виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі № 380/22487/24 шляхом стягнення з Управління на користь позивачки нарахованої суми доплати пенсії за період з квітня 2019 року по січень 2025 року, що становить 455431,62 грн. У задоволенні решти заяви відмовлено.

Задовольняючи вказану заяву частково, суд виходить з того, що виконання вказаного судового рішення Управління здійснило з 01 квітня 2019 року відповідний перерахунок пенсії, сума доплати пенсії за період з квітня 2019 року по січень 2025 року становить 455431,62 грн, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою позивачки, а також не заперечується сторонами. Однак виплату вказаної суми Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь позивачки не здійснило, що свідчить про неповне виконання рішення суду боржником, а саме у частині виплати суми нарахованої пенсії за період з квітня 2019 року по січень 2025 року у розмірі 455431,62 грн на користь стягувача. Таким чином суд першої інстанції вважає, що у справі наявний факт невиконання відповідачем як суб`єктом владних повноважень в повному обсязі судового рішення у справі № 380/22487/24, яке набрало законної сили, щодо виплати на користь позивачки перерахованої пенсійної виплати протягом двох місяців з дня набрання законної сили цим судовим рішенням. Ураховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що спосіб і порядок виконання судового рішення у цій справі належить змінити на підставі абзацу другого частини третьої статті 378 КАС України шляхом стягнення з відповідача (боржника) зазначеної суми доплати до пенсії на користь позивачки (стягувача). Суд зазначає, що відповідна сума доплати належної позивачці пенсії за період з квітня 2019 року по січень 2025 року чітко визначена відповідачем та становить 455431,62 грн, тож вказане формулювання щодо стягнення «різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01 квітня 2019 року по день проведення перерахунку» є некоректним, відтак не підлягає задоволенню в цій частині.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 в частині задоволених вимог та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до ст. 23, п.п. 20, 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Управління рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі № 380/22487/24 виконало - здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2025 року. Доплата пенсії з 01 квітня 2019 року по 31 січня 2025 року становить 455431,62 грн. Управління наголошує, що така виплата здійснюється за окремою бюджетною програмою. Станом момент розгляду заяви відповідач провів виплату заборгованості за рішеннями суду, які набрали законної сили по 19 листопада 2020 року. Виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, може бути здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України та не залежить від Управління. Встановлюючи спосіб і порядок виконання судового рішення суд, визначивши конкретну суму стягнення, фактично змінить його суть, що є неприпустимим на підставі статті 378 КАС України. Стягнення з територіального органу Пенсійного фонду України коштів, які є на його рахунках, але призначених для іншої мети, може поставити під загрозу функціонування такого органу Пенсійного фонду України, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанести шкоду необмеженій кількості осіб.

Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вжиття судом заходів повідомлення сторін про відкриття апеляційного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі № 380/22487/24 набрало законної сили 14 січня 2025 року, а тому з цієї дати воно є обов`язковим для відповідача і підлягає виконанню ним на всій території України. Водночас з дати набрання законної сили цим судовим рішенням по дату звернення із цією заявою до суду відповідач вказане рішення суду не виконав у повному обсязі, невиплачена сума доплати пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 31 січня 2025 року становить 455431,62 грн.

Враховуючи відсутність бюджетних асигнувань на виплату заборгованості перед позивачем, а також масовий характер рішень судів, за якими Управління є боржником по виплаті пенсій, призначених на підставі Закону № 2262 (відповідно до статті 8 цього закону, виплата призначених за ним пенсій забезпечується за рахунок коштів державного бюджету), Управління обліковує заборгованість по доплаті пенсії позивача за рішенням суду в справі № 300/6427/21 в одній із підсистем інтегрованої комплексної інформаційної системи діловодства Управління.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали від 01.07.2025, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Згідно із статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною першою, третьою статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувала чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Статтею 7 Закону України від 5 червня 2012 року «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Суд зауважує, що поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено КАС України. Натомість порядок виконання судового рішення означає визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлені раніше порядок і спосіб. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

Водночас змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті, торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду, а також змінювати обраний судом при ухваленні цього рішення спосіб відновлення порушеного права позивача.

Мета зміни способу та порядку виконання рішення суду полягає у тому, щоб усунути обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання такого судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 21.08.2018 у справі №803/3805/15 зазначив, що системний аналіз наведеної правової норми дає підстави дійти до висновку про те, що підставою для встановлення порядку і способу виконання судового рішення є обставини, що перешкоджають належному його виконанню: ускладнюють його виконання або роблять неможливим, при цьому судове рішення не може бути змінено по суті.

Тобто зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №826/8279/16.

Отже, висновки судового рішення щодо способу і порядку його виконання чітко визначені та не можуть бути змінені іншим судовим рішенням без відповідного обґрунтування виняткової необхідності застосування такої зміни рішення.

Водночас, для зміни способу і порядку виконання судового рішення підставами є обставини, які роблять виконання неможливим.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 12.04.2018 року (справа №759/1928/13-а).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі №380/22487/24, визнано протиправними дії Управління щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року пенсії в разі втрати годувальника на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10 травня 2024 року № 1159/12/6928 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення і премії, зобов`язано Управління здійснити перерахунок пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10 травня 2024 року № 1159/12/6928 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення і премії, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено.

Управління на виконання рішення суду від 13 грудня 2024 року у справі №380/22487/24 провело перерахунок пенсії. Доплата пенсії з 01 квітня 2019 року по 31 січня 2025 року становить 455431,62 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що приймаючи рішення про зобов`язання Управління здійснити перерахунок та виплату позивача пенсії, судом першої інстанції не встановлено спосіб виплати належних позивачу сум, а встановлено обов`язок відповідача провести нарахування та виплату пенсію в разі втрати годувальника з 01.04.2019 року.

Крім того, у матеріалах справи немає доказів того, що у разі зміни способу виконання судового рішення на примусове стягнення рішення суду буде виконане.

Так, суд апеляційної інстанції вважає, що резолютивна частина рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі №380/22487/24 є чіткою, зрозумілою за змістом, не припускає різного тлумачення, не вбачається недотримання вимоги ясності, визначеності судового рішення, що свідчить про те, що судове рішення не може містити положень, що викликають суперечки під час виконання рішення.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що враховуючи дискреційність повноважень відповідача щодо здійснення розрахунку на виконання рішення суду у цій справі, зміна застосованого судом способу захисту (зобов`язання вчинити вказані дії без визначення сум виплат) на фактично стягнення конкретних сум (які хоча і були розраховані відповідачем при обчисленні допомоги на підставі та на виконання судового рішення у цій справі, але безпосередньо судом не присуджувалися у конкретних розмірах), не відповідатиме юридичній сутності та змісту інституту, регламентованому статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки зміна на підставі статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Так, невиконання відповідачем судового зобов`язання в частині виплати коштів через відсутність у нього відповідних коштів через їх ненадходження з Державного бюджету України в розумінні ч.3 ст.378 КАС України не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку його виконання, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів із Державного бюджету України.

Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року № 2456-VI, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України та здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України; (п.20, 29 ч.1 ст.116 Бюджетного кодексу України).

Суд апеляційної інстанції окрім того зазначає, що дана заява стосується не зміни способу і порядку виконання судового рішення, а фактично стосується зміни суті резолютивної частини зазначеного рішення суду. Тобто, із заяви випливає наявність нових позовних вимог, які не заявлялись при розгляді адміністративної справи, що в свою чергу є порушенням норм процесуального права.

Так, зміна на підставі статті 378 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 245 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Отже, враховуючи вище вкладені обставини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, що зміна судом першої інстанції способу і порядку виконання судового рішення щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат на стягнення з суб`єкта владних повноважень відповідних виплат прямо та безальтернативно передбачена законом за умови, що цей суб`єкт владних повноважень не виконує судового рішення протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Суд апеляційної інстанції наголошує що виплата пенсій здійснюються Управлінням виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат відповідач не має. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Водночас, за змістом частин 1-3 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви стягувача про зміну способу і порядку виконання рішення суду на стягнення заборгованості по пенсії з Управління, а відтак ухвала від 01.07.2025 підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

За таких обставин, з врахуванням статті 317 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми процесуального права, висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають, що має наслідком скасування ухвали першої інстанції та відмову в задоволенні заяви.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 325, 328, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі № 380/22487/24 скасувати в оскаржуваній частині та в задоволенні заяві про зміну способу і порядок виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі № 380/22487/24 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний