Справа № 200/6510/25
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року Справа№200/6510/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання винити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області №92 від 11.06.2025 року щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до п.8. ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відповідно до п.8. ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 03.06.2025 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 1 вересня 2025 року суддею прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), витребувано докази.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на безпідставну відмову в призначенні пенсії.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачці відмовлено в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років. Звертає увагу на те, що пенсійна справа опрацьовувалася за принципом екстериторіальності.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_2 , виданого 9 лютого 1996 року.

Позивачка подала заяву від 03.06.2025 про призначення пенсії за віком.

Відповідно до спірного рішення ГУ ПФУ від 11.06.2025 № 92 відповідач розглянув заяву позивачки від 03.06.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Указаним рішенням позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону №1058, у зв`язку із відсутністю необхідного пенсійного віку.

Відповідачем у спірному рішенні зазначено, що пенсійний вік відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону 1058 становить 55 років, вік заявниці - 53 роки 11 місяців, страховий стаж складає 32 роки 7 місяців 4 дні, пільговий стаж на посаді водія міського пасажирського тролейбуса складає 12 років 8 місяців 29 днів. До пільгового стажу враховано періоди роботи на посаді водія міського пасажирського тролейбуса в комунальному підприємстві міського електротранспорту «Київпастранс» згідно довідки від 30.05.2025 №5: з 24.09.2005 по 23.03.2012, з 26.03.2012 по 26.06.2018, за виключенням відпусток без збереження заробітної плати, простоїв, інших відволікань.

У довідці Філії тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 1 Комунального підприємства «Київпастранс» зазначено, що ОСОБА_1 працювала на посаді водія тролейбуса на лінії з повною місячною нормою годин та була зайнята перевезенням пасажирів у межах міста з 24.09.2005 по 23.03.2012 і з 26.03.2012 по 26.06.2018 , стаж роботи водієм в депо становить 12 років 08 місяців 28 днів.

Відповідно до розрахунку стажу Форми РС-право страховий стаж позивачки становить 32 роки 7 місяців 4 дні.

Суд зазначає, що розрахунок страхового стажу або спеціального стажу не є спірним у межах цієї справи.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності відмови в призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Приписами п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV), у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»

Натомість згідно з пунктом «з» статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII), у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «з» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв:

- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців;

- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років (п. «з» ст. 13 Закону № 1788-XII).

Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв), для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених у рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Велика Палата в постанові від 3 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20 зазначила, що застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

На момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії вона досягла 50 років, її спеціальний стаж становив більше 10 років, а її страховий стаж становив більше 20 років, тому вона набула право на пенсію згідно з пунктом «з» статті 13 Закону № 1788-XII.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які викладені в постанові від 30 березня 2023 року у справі № 300/1951/20.

Отже, для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про призначення пенсії згідно з пунктом «з» статті 13 Закону № 1788-XII виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання призначити пенсію мають бути задоволенні.

Отже, оскаржуване рішення є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Також суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Частиною 4 ст. 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За таких обставин, на думку суду, з метою ефективного відновлення порушеного права позивачки її позов підлягає задоволенню в частині вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

Правильність застосування наведеного способу захисту порушеного права позивача підтверджується практикою Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 227/4273/16-а і в рішенні від 21 квітня 2021 року у справі № 360/3611/20.

Водночас суд зазначає, що позивачка не має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки не досягла відповідного віку (55 років). Проте, як було зазначено, позивачка має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «з» статті 13 Закону № 1788-XII.

Крім того, пенсійна справа позивачки опрацьовувалася за принципом екстериторіальності.

Згідно з п. 4.10 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Отже, безпосередньо Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не здійснюватиме виплату пенсії позивачці.

Відтак позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до квитанції № 5545-8754-2643-6458 від 25.08.2025 позивачкою сплачено 968,96 грн судового збору за подання позову.

Частинами 1 і 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню на користь позивачки підлягає 484,48 грн понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код: 13486010, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання винити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області №92 від 11 червня 2025 року.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію ОСОБА_1 на підставі п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», починаючи з 3 червня 2025 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 (сорок вісім) копійок.

Повне рішення суду складено 30 вересня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков