Справа № 497/992/25
Суддя: Раца В. А.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 497/992/25
Провадження № 2-а/497/23/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2025 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.,

секретаря Божевої І.Д.,

за участю: представника позивача Купріної І.В.,

представника відповідача Ковальчук В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Болграді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2024 року представник позивача - адвокат Купріна І.В., яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1416583 від 08.10.2024 року (а.с.8), звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті та просить поновити строк на звернення до суду з адміністративним позовом у зв`язку з його пропуском з поважних причин; визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серії АВ №00000241 від 24.09.2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП, а також стягнути на користь позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вимоги обґрунтовує тим, що вище вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн. При цьому, ОСОБА_1 не викликався до відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області та був позбавлений можливості надати свої пояснення та заперечення. Вказану постанову позивачу надіслано поштою 25.09.2024 року, а фактично ним отримано 08.10.2024 року. У той же день 08.10.2024 року адвокатом Купріною І.В., оскаржено зазначену постанову до відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. За результатами розгляду скарги в скасуванні постанови відмовлено та обґрунтовано, що перевізник не використовував свій спеціалізований напівпричіп як контейнеровоз і не перевозив вантаж у контейнері, тому що відсутнє відповідне маркування про це на самому контейнері. Відповідь отримано адвокатом на електрону пошту 04.11.2024 року, у зв`язку з чим 10-денний строк на оскарження пропущений з поважних причин. Так, відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 25.08.2024 року о 17:24 годині, керуючи автомобілем MAN TGX18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою Т-16-27, км.72+890, Одеська область, допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,525% (2,21 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Цю постанову представник вважає протиправною з наступник підстав. Частиною 2 ст.132-1 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагомих норм від 5% до 10% включно. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіль MAN TGX18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, SCHMITZ SCS 24L є спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом. Таким чином ОСОБА_1 керував спеціалізованим контейнеровозом, навантаження якого (згідно постанови 42 210 кг) не перевищує допустимих законодавцем норм, а, відповідно, не порушує ПДР України і не тягне за собою адміністративної відповідальності. Виходячи із наведеного, сторона позивача вважає, що матеріалами справи не підтверджується правомірність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, тому для захисту прав позивача представник звертається до суду з даною вимогою.

Справа надійшла за підсудністю до Болградського районного суду Одеської області 30 квітня 2025 року.

Ухвалою судді від 05.05.2025 року справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд.

14.05.2025 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив представника відповідача Ковальчук В.М., в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив обґрунтовує тим, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Звертає увагу суду, що позивач посилається на редакцію п.22.5 ПДР, яка не діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до чинної редакції ПДР для двохвісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом допустимим навантаженням є 40 т. Відповідно до п.22.5 ПДР навантаження в 42 т допускається для двохвісного автомобіля з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 м. Тобто, визначальною обставиною є саме здійснення перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13, 716 м. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, певне маркування. Позивачем на підтвердження доводів позовної заяви до матеріалів справи не надано документального підтвердження перевезення контейнера, зокрема й сертифікатів контейнера, яким, згідно з твердженнями позивача перевозився вантаж. Щодо доводів про те, що позивача не було запрошено на розгляд справи, то в законодавстві закріплений та реалізований на практиці механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі унеможливлює механічне втручання в роботу системи, а також унеможливлює наявність корупційної складової. Для даної категорії справ встановлено спеціальний порядок розгляду, він не містить імперативного припису щодо необхідності участі особи під час розгляду справи. На думку представника відповідача оскаржувана постанова відповідає усім визначеним в законодавстві критеріям та містить усю необхідну інформацію. Дії посадових осіб відповідача під час її формування є законними та такими, що відповідають вимогам ст. 19 Конституції України.

Представник позивач Купріна І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача Ковальчук В.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволенні позовних вимог, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як вбачається з матеріалів справи 24.09.2024 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Шмельовим М.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії АВ №00000241, якою позивача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 132-1 ч.2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн., з тексту якої вбачається, що 25.08.2024 року о 17:24 годині за адресою Т-16-27, км 72+890, Одеська область було виявлено транспортний засіб MAN TGX18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України, перевищення загальної маси транспортного засобу на 5, 525% 12 (2,21 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон (а.с.13).

Щодо поновлення строку на звернення до суду.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно - правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Приписами ч.2 ст. 286 КАС України встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Позивач, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду, зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (ч. 6 ст. 161 КАС України).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Згідно ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, представник позивача вказує, що вище вказану постанову позивач отримав поштою 08 жовтня 2024 року, що підтверджується витягом з електронного реєстру поштових відправлень (а.с.15).

08.10.2024 року представник позивача адвокат Купріна І.В. звернулася до Укртрансбезпеки з клопотанням про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті стосовно Маленкова В.І. за постановою серії АВ №0000201 від 24.09.2024 року на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП (а.с.16-17).

Клопотання було розглянуто 11.10.2024 року, позивачу було відмовлено в закритті провадження, але доказів надіслання цього листа позивачу матеріали справи не містять та відповідачем не спростовуються.

Поважністю причини представник позивача вказує те, що вона оскаржувала постанову в досудовому порядку.

За твердженнями представника позивачу стало відомо про наявність відповіді 04.11.2024 року після її надіслання на електрону пошту адвоката.

З урахуванням вимог ст. 286 КАС України, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк на звернення до суду із даним позовом, визнавши поважними причини пропуску такого строку.

Щодо оскарження постанови.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 289 КУпАП встановлено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, у тому числі показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, працюючими в автоматичному режимі.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Як вже було встановлено, 24.09.2024 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Шмельовим М.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії АВ №00000241, якою позивача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 132-1 ч.2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн.,

За змістом цієї постанови 25.08.2024 року о 17:24 годині за адресою Т-16-27, км 72+890, Одеська область було виявлено транспортний засіб MAN TGX18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України, перевищення загальної маси транспортного засобу на 5, 525% 12 (2,21 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон(а.с.13).

Відповідальною особою за рух цього транспортного засобу є ОСОБА_1 .

Правопорушення зафіксоване технічним засобом: WIM80, серія, номер свідоцтва про повірку технічного засобу та строк його дії: №04/4696 до 04.01.2025.

Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , транспортний засіб MAN TGX 18.440, з державним номерним знаком НОМЕР_1 є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем, з повною масою 18 000 кг та масою без навантаження 8 113 кг, та згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 - транспортний засіб SCHMITZ SCS 24L, державний номерний знак НОМЕР_4 є «спеціалізований напівпричіп н/пр-контейнеровоз, переобладнаний для перевезення контейнерів», з повною масою 35 000 кг та без навантаження 4000, власником яких є ОСОБА_1 (а.с.11).

Відповідно до ч 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі т/з, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких т/з. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі т/з, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються КМ України.

Відповідно до постанови КМ України від 27.06.2007 року № 879 Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування до великовагових та великогабаритних т/з відносяться т/з вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у п.22.5 ПДР.

Положеннями п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових т/з автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМ України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30) встановлено, що рух великовагових та великогабаритних т/з автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі т/з, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких т/з. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у п.22.5 ПДР України на 02% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 22.5 (б) Правил дорожнього руху України визначено, що рух транспортних засобів та їх составів на дорогах державного значення допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичну масу (для комбінованих транспортних засобів): двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36 т; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 т; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 т; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 т; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 т.

Відповідно до абзацу четвертого розділу І Правил перевезень вантажів № 363 вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).

Згідно з п.10 Порядку №1388 перша державна реєстрація транспортних засобів в Україні проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану певної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил та нормативів, що підтверджується сертифікатом відповідності, виданим згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, або відомостями Державного реєстру сертифікатів відповідності транспортних засобів, виданих уповноваженими органами або органами із сертифікації, та реєстру виданих сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання, що формується за повідомленнями уповноважених органів, і сертифікатів відповідності нових транспортних засобів, виданих виробником.

На зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки (п.16 Порядку № 1388).

Тобто, після отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, в якому відображено, що він відноситься до категорії спеціалізованих напівпричепів контейнеровозів, власник цього транспортного засобу має законне право розраховувати, що при визначенні його вагових параметрів уповноважені особи органів державної влади будуть враховувати положення п. 22.5 Правил дорожнього руху в частині, що стосується контейнеровозів, відповідно до яких максимально допустима фактична маса такого транспортного засобу не повинна перевищувати 44 тони.

Суд враховує пункт 17.2 Правил перевезень вантажів № 363, яким встановлена заборона на перевезення в універсальних контейнерах вантажів, які швидко псуються, сипучих вантажів без тари тощо.

Водночас, ч.2 ст. 132-1 КУпАП, за якою позивача було притягненою до адміністративної відповідальності, встановлює відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Аналіз п.22.5 Правил дорожнього руху та ч.2 ст. 132-1 КУпАП свідчить про те, що розмежування максимально допустимого навантаження транспортних засобів не дає можливості Відповідачу самостійно змінювати ваговий параметр транспортного засобу в залежності від дотримання чи не дотримання перевізником Правил перевезення вантажів, виду та характеру вантажу, наявності чи відсутності необхідного маркування контейнера.

Оскільки ключовим при проведенні такого визначення мають бути технічні характеристики самого транспортного засобу, визначені заводом-виробником та підтверджені посадовими особами під час його державної реєстрації. Відповідно з моменту проведення реєстрації транспортного засобу держава визнає та офіційно приймає його на облік із зазначенням у реєстраційному свідоцтві притаманних йому технічних характеристик. Самостійна зміна посадовою особою суб`єкта владних повноважень гранично допустимих вагових параметрів транспортного засобу не може відповідати принципам належного урядування та правової визначеності.

У свою чергу суд звертає увагу, що у випадку здійснення власником такого транспортного засобу його самовільного переобладнання та експлуатації без приведення реєстраційних документів на нього у відповідність із притаманними такому напівпричепу технічними характеристиками, за умови належної фіксації такого факту відповідною посадовою особою, може бути підставою для притягнення відповідальної особи до відповідальності. Натомість таке порушення не охоплюється диспозицією ст. 132-1 КУпАП.

Щодо оформлення постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з пунктом 4 розділом ІІ Інструкції №512 під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу з використанням системи уповноважена посадова особа з`ясовує, у тому числі, наявність та повноту інформації про зафіксований транспортний засіб; відповідність типу, марки та моделі зафіксованого транспортного засобу його реєстраційним даним, отриманим із системи.

У Додатку 1 до Інструкції №512 (шаблон постанови) встановлено вимоги щодо зазначення у постановах марки, моделі, державного номерного знаку причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу).

Крім того абзацом 5 пункту 15 Порядку №1174 передбачено, що метадані повинні містити дані про фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знаку транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знаку.

Відповідно до пункту 16 Порядку №1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли. Тобто, при винесенні постанови повинні були бути враховані матеріали фотофіксації контейнеровоза, а не лише сідлового тягача.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено різне значення нормативів параметрів допустимої загальної маси для контейнеровозів та для інших транспортних засобів та їх составів. Тому, зазначення в постанові по справі про адміністративне правопорушення повних даних є визначальним для висновку про наявність чи відсутність у діях Позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною другою статті 132-1 КУпАП.

В оскаржуваній постанові зазначено, що посадовими особами Відповідача зафіксований транспортний засіб MAN TGX 18.440, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , без вказівки загальної маси, без вказівки вісей, спарених коліс, відстані між вісями, навантаження на вісь, висоти, ширини, довжини. Вказано тільки перевищення загальної маси на 5,525% та 2,21 тон, при дозволеній 40 тон.

У свою чергу, аналізуючи пункт 22.5 Правил дорожнього руху України та зміст оскаржуваної постанови суд приходить до висновку, що під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу відповідно до пункту 15 Порядку № 1174, посадові особи Відповідача визначили транспортний засіб MAN TGX 18.440, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , як сідловий тягач, у зв`язку із чим прийшов до висновку про дозволену максимальну масу такого транспортного засобу 40 тон.

З такими висновками посадової особи Відповідача суд не погоджується з огляду на наступне.

З наданих суду письмових доказів встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , транспортний засіб MAN TGX 18.440, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем (а.с.11).

У свою чергу, з матеріалів фотофіксації вбачається, що транспортний засіб MAN TGX 18.440, з державним номерним знаком НОМЕР_1 рухався разом з іншим транспортним засобом державний номерний знак якого відповідачем встановлений не був (а.с.68 на звороті).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 - транспортний засіб SCHMITZ SCS 24L, державний номерний знак НОМЕР_4 , з тверджень позивача саме цей транспортний засіб рухався з вантажним сідловим тягачем, та це твердження не спростоване відповідачем належними та допустимими доказами, це є спеціалізований напівпричіп н/пр-контейнеровоз, переобладнаний для перевезення контейнерів. Наявність вантажу на вказаному напівпричепі (контейнеровозі) Відповідачем не заперечується.

Пунктом 22.5 (б) Правил дорожнього руху України визначено, що загальна маса трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра не повинна перевищувати 44 т.

Тобто, фактично рухалися два транспортні засоби, але в оскаржувані постанові при визначенні загальної маси транспортного засобу та при притягненні Позивача до відповідальності, було враховано лише один транспортний засіб.

Так, в оскаржуваній постанові відсутні дані щодо марки, моделі, державного номерного знаку причепу приєднаного до сідлового тягача MAN TGX 18.440, з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Отже, посадовою особою Відповідача було порушено ст.283 КУпАП, додаток № 1 до Інструкції № 512, п. 16 Порядку № 1174.

Фактично оскаржувана постанова не містить виміряних з урахуванням похибки вагових параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові параметри, встановлені саме для контейнеровозів, допустима загальна маса яких становить 44 т.

За таких обставин суд приходить до висновку, що при встановлені технічних характеристик транспортних засобів вантажного сідлового тягача MAN TGX 18.440, з державним номерним знаком НОМЕР_1 та спеціалізованого напівпричепа контейнеровоза посадові особи повинні були ідентифікувати їх як трьохвісний автомобіль (тягач) із трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) та визначати можливе перевищення ним фактичної маси виходячи із максимально дозволеної для контейнеровозів у розмірі 44 тони, а не 40 тон, як було враховано ним при проведенні розрахунків.

Зазначена невідповідність оскаржуваної постанови вимогам зазначених вище нормативно-правових актів при проведенні розрахунків на переконання суду обумовлена тим, що Відповідачем у оскаржуваній постанові не встановлено державний номерний знак транспортного засобу (спеціалізованого напівпричепа контейнеровоза), внаслідок чого Відповідач не міг вірно встановити дійсні характеристики таких транспортних засобів та помилково визначив дозволену максимальну масу.

За умови належної фіксації та опрацювання Відповідачем отриманої інформації з визначенням максимально допустимої ваги такого транспортного засобу у розмірі 44 тони, Відповідач встановив би, що дії Позивача щодо допущення загальної маси транспортного засобу 42 210 кг не містили об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Тобто, постанова серії АВ № 00000241 від 24.09.2024 року не містить виміряних з урахуванням похибки вагових параметрів, встановлених саме для контейнеровоза, який рухався разом з транспортним засобом сідлового тягача MAN TGX 18.440, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , адже, згідно з позицією відповідача при обрахунку перевищення нормативних параметрів використано параметри, встановлені пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, саме для транспортних засобів та їх составів - фактична маса - до 40 т.

Натомість самостійна зміна посадовою особою Відповідача технічних характеристик транспортного засобу є порушенням принципу належного врядування та правової визначеності. У свою чергу можливе самовільне переобладнання транспортного засобу та його подальша експлуатація може бути підставою відповідальності іншого виду за умови належної фіксації такого порушення.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що у разі, якщо в реєстраційних документах транспортний засіб вказано як «контейнеровоз», тобто як колісний транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів, то і його експлуатація повинна відповідати як його конструкції, так і його призначенню. Адже дії позивача щодо експлуатації транспортного засобу не охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Доводи Відповідача про наявність заборони перевезення в універсальних контейнерах, зокрема, сипучих вантажів без тари, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Можливе недотримання власником вантажу або ж перевізником вимог щодо маркування контейнеру, вимог щодо виду вантажу або ж способу його розміщення у контейнері, не змінює призначення та технічних характеристик одиниці транспортного обладнання, яка розміщена на спеціалізованому напівпричепі-контейнеровозі, для цілей її ідентифікації як вантажного контейнера у розумінні абзацу четвертого розділу І «Терміни та поняття» Правил перевезення вантажів № 363 та для цілей застосування положень пункту 22.5 Правил дорожнього руху.

Під час розгляду справи суд враховує, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08.07.2020 року (справа № 463/1352/16-а), та правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08.07.2020 року (справа № 463/1352/16-а).

Під час розгляду справи суд враховує, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08.07.2020 року (справа № 463/1352/16-а).

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжної інструкції №0..1 від 08.11.2024 позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову в розмірі 1 211,20 грн., саме цю суму суд вважає за необхідне стягнути з держави на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 241-246, 250, 255, 263, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з даним позовом.

Позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України серії АВ №00000241 від 24.09.2024 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 8 500,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 132-1 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби з безпеки на транспорті судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Болградський районний суд протягом 10 днів з дня винесення повного тексту рішення суду.

Суддя В.А. Раца