Справа № 160/8190/25
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2025 рокуСправа №160/8190/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач-2), в якій позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, визначених статтею 160 КАС України.
Ухвалою суду від 24.03.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
03.04.2025 від представника позивача адвоката Страх В.О. надійшла заява на виконання ухвали суду від 24.03.2025, до якої було долучено уточнену позовну заяву.
Ухвалою суду від 08.04.2025 прийнято до розгляду позовну заяву (уточнену) та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8190/25, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.
Цією ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розрахунок страхового стажу ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії після втрати годувальника (14.11.2024).
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
08.05.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи копію електронної пенсійної справи.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив відповідача-2 не скористалась.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 КАС України. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , документована паспортом громадянина України НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 14.07.2017 Криворізьким районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у віці 57 років в м. Запоріжжя, про що зроблений відповідний актовий запис № 958.
15.03.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 22.03.2024 №64 ОСОБА_1 відмовлено в призначення пенсії через відсутність необхідного страхового стажу у годувальника.

В обґрунтування рішення від 22.03.2024 №64 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві зазначено, що загальний страховий стаж годувальника ОСОБА_2 ( НОМЕР_6 ) складає 2 роки 1 місяць 17 днів, що недостатньо для призначення пенсії. Не враховано до стажу періоди страхового стажу згідно записів трудової книжки та даних персоніфікованого обліку, оскільки вбачається невідповідність по батькові па першій (титульній) сторінці трудової книжки та в системі персоніфікованого обліку, по батькові у свідоцтві про смерть. Не враховано до стажу період навчання з 01.09.1984 по 31.05.1991, так як період перевищує нормативний термін навчання та перетинається з періодами роботи.

Позивач звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.09.2024 у справі № 210/3271/24 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки НОМЕР_2 , яка заповнена 15 серпня 1983 року російською мовою на ім`я « ОСОБА_2 ».

14.11.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ВОГ №14) із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника.

За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.11.2024 №64 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії в разі втрати годувальника.

Означене рішення відповідача-2 обґрунтоване наступним.

Дата народження годувальника: ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вік годувальника: 57 р.1 м. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж для призначення пенсії від 56 років до досягнення особою 59 років включно становить 14 років. Страховий стаж годувальника становить 2 роки 1 місяць 17 днів. До страхового стажу не зараховано: період навчання відповідно до диплому з 01.09.1984 по 31.05.1991, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби; періоди роботи відповідно до трудової книжки від 15.08.1983, оскільки на титульній сторінці відсутній відтиск печатки. Для зарахування до страхового стажу: - періоду навчання необхідно надати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи, з зазначенням періоду та форми навчання, присвоєння кваліфікації, довідку про реорганізацію; періодів роботи, зазначених в трудовій книжці, необхідно надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи, довідки про реорганізацію.

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС: 64 на дату звернення 14.11.2024 страховий стаж ОСОБА_2 становить 2 роки 1 місяць 17 днів, до якого зараховано наступні періоди: з 04.05.1984 по 20.06.1986 військова строкова служба 2 роки 1 місяць 17 днів.

Не погодившись з рішенням відповідача-2 від 21.11.2024 №64, а також з незарахуванням до страхового стажу годувальника ОСОБА_2 періоду навчання з 01.09.1984 по 31.05.1991, а також періодів роботи з 10.08.1983 по 15.07.1986, з 10.07.1986 по 30.12.1993, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За змістом частини першої та другої статті 4 цього Закону законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Так, за змістом абзацу 1 частини першої статті 36 Закону №1058-ІV (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стаж, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

За змістом пункту 2 частини другої статті 36 Закону №1058-ІV непрацездатними членами сім`ї вважаються: діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону №1058-ІV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Отже, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. При цьому, необхідною умовою для призначення вказаним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника є наявність у годувальника на день смерті страхового стаж, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

За змістом частини першої статті 32 Закону №1058-ІV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп:

від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до пунктів 23, 24 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція неодноразово виснувалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років.

Станом на день смерті батька позивач досягла 18-річного віку, відповідно до довідки Дніпровського державного медичного університету №1624 від 12.11.2024 є студентом 3 курсу стоматологічного факультету Дніпровського державного медичного університету (ОПП 221 «Стоматологія», ОС магістр), денна форма навчання, за кошти фізичних та/або юридичних осіб.

За таких обставин, позивач на день смерті батька навчалась за денною формою навчання у вищому навчальному закладі та не досягла 23 років, тож у розумінні приписів пункту 2 частини другої статті 36 Закону №1058-ІV є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника (її батька).

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово зверталась до територіальних органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії в разі втрати годувальника.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо рішення відповідача-2 від 21.11.2024 №64, а також щодо незарахування до страхового стажу годувальника періоду навчання з 01.09.1984 по 31.05.1991, а також періодів роботи з 10.08.1983 по 15.07.1986, з 10.07.1986 по 30.12.1993.

Як встановлено судом, рішення від 21.11.2024 №64 про відмову позивачеві в призначенні пенсії в разі втрати годувальника обґрунтовано відповідачем-2 єдиною підставою: відсутністю у годувальника необхідного страхового стажу 14 років.

За розрахунком стажу, наведеного в розрахунку форми РС-право номер ПС: 64 та в оскаржуваному рішенні, на дату звернення позивача із заявою від 14.11.2024 страховий стаж батька становить 2 роки 1 місяць 17 днів, до якого зараховано такі періоди: з 04.05.1984 по 20.06.1986 (військова строкова служба).

Отже, матеріалами справи підтверджено зарахування до страхового стажу ОСОБА_2 періодів його трудової діяльності з 01.09.1984 по 20.06.1986, тож спір між сторонами щодо вказаного періоду відсутній, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо решти спірних періодів: з 10.08.1983 по 31.08.1984 та з 21.06.1986 по 30.12.1993, суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.08.1983, у вказані спірні періоди ОСОБА_2 працював на наступних посадах та на таких підприємствах:

-з 10.08.1983 по 15.07.1986 робітником у радгоспі Масис Масиського району (записи №№1-2);

-з 10.07.1986 по 12.08.1986 тимчасово робітником по науці у відділі агротехніки вирощування на Республіканській селекційно-насінницькій станції овочевих та баштанних культур Держагропрому Вірменської РСР (записи №№3-4);

-з 13.08.1986 по 30.09.1988 лаборантом у відділі захищеного продукту на Республіканській селекційно-насінницькій станції овочевих та баштанних культур Держагропрому Вірменської РСР (записи №№4-5);

-з 01.10.1988 по 23.09.1991 старшим лаборантом на Республіканській селекційно-насінницькій станції овочевих та баштанних культур Держагропрому Вірменської РСР (записи №№5-6);

-з 24.09.1991 по 30.12.1993 робітником на експериментальному господарстві на Республіканській селекційно-насінницькій станції овочевих та баштанних культур Держагропрому Вірменської РСР (записи №№6-7).

Трудова книжка серії НОМЕР_1 від 15.08.1983 в частині вказаних періодів оформлена у відповідності до вимог законодавства, записи містять дати та номери наказів про прийом на роботу, переведення та звільнення, підписи уповноважених працівників та печатки підприємств.

В якості підстави для відмови у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу годувальника відповідачем-2 в оскаржуваному рішенні та у відзиві зазначено, що на титульній сторінці трудової книжки годувальника відсутній відтиск печатки.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача-2, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.

Так, на момент заповнення трудової книжки годувальника (1983) була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до п.2.2 розділу 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. В трудову книжку вносяться: дані про робітника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.

Згідно із п.2.11. розділу 2 Інструкції №162 передбачено, що першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи печатка відділу кадрів), яким вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки», за змістом пункту 4 якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З наведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

За таких обставин, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення такого працівника права на зарахування періодів його роботи на підприємстві до страхового стажу.

Разом з цим, суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Із титульної сторінки трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.08.1983 вбачається, що вона заповнена в 15.08.1983 на ім`я « ОСОБА_2 », ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.09.2024 у справі № 210/3271/24 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки НОМЕР_2 , яка заповнена 15 серпня 1983 року російською мовою на ім`я « ОСОБА_2 ».

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.09.2024 у справі № 210/3271/24 набрало законної сили 17.10.2024.

Отже, належність годувальнику трудової книжки НОМЕР_2 від 15.08.1983 встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили.

Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки годувальника в частині спірних періодів містять неправдиві або недостовірні відомості. Зворотнього не доведено відповідачами належними засобами доказування. Тому зазначені відповідачем-2 недоліки, як-то відсутній відтиск печатки на титульній сторінці трудової книжки власника документу, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів його трудової діяльності до страхового стажу, що враховується у призначенні пенсії.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність виправлень записів у трудовій книжці.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вибірково зараховуючи спірні періоди роботи ОСОБА_2 згідно із трудовою книжкою до страхового стажу, відповідач-2 діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому з метою відновлення порушеного права, а також ураховуючи часткове зарахування відповідачем-2 до страхового стажу годувальника періодів, що є спірними у цій справі, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 зарахувати до страхового стажу годувальника наступні періоди його роботи згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 15.08.1983: з 10.08.1983 по 31.08.1984 та з 21.06.1986 по 30.12.1993.

З огляду на викладене, рішення відповідача-2 про відмову в призначенні пенсії від 21.11.2024 №64 не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 КАС України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Позовні вимоги в цій частині щодо зарахування до страхового стажу годувальника періоду навчання з 01.09.1984 по 31.05.1991 не підлягають задоволенню, оскільки період навчання, який позивач просить зарахувати, частково перетинається з періодом військової строкової служби, який вже зараховано до страхового стажу, та з періодами роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , які суд вже зобов`язав відповідача-2 зарахувати до страхового стажу.

Правових підстав для повторного зараховування вказаних періодів суд не вбачає.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язати відповідача-1 призначити, нарахувати та виплачувати з 14.11.2024 позивачу пенсію по втраті годувальника, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем-2 заяви позивача від 14.11.2024 про призначення пенсії у вигляді рішення №64 від 21.11.2024, яке скасовано судом як протиправне.

При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність часткового (вибіркового) зарахування до страхового стажу періодів роботи годувальника згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 15.08.1983 та зобов`язано відповідача-2 зарахувати до страхового стажу годувальника періодів його роботи з 10.08.1983 по 31.08.1984 та з 21.06.1986 по 30.12.1993.

На час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку страхового стажу годувальника з урахуванням зобов`язальних вимог суду.

Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, враховуючи дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 14.11.2024 про призначення пенсії в разі втрати годувальника з урахуванням зобов`язальних вимог суду та правової оцінки, наданої судом у рішенні, тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем-2 не доведено правомірності свого рішення у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 судових витрат зі сплати судового збору в сумі 484,48грн., оскільки рішенням саме цього суб`єкта владних повноважень порушені права та інтереси позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А) про відмову в призначенні пенсії від 21.11.2024 №64.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 наступні періоди роботи: з 10.08.1983 по 31.08.1984 та з 21.06.1986 по 30.12.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 14.11.2024 про призначення пенсії по втраті годувальника з урахуванням зобов`язальних вимог суду та правової оцінки, наданої судом у рішенні

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, місцезнаходження: 14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова