Справа № 200/6492/25
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року Справа№200/6492/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.05.2025 № 86 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 11.05.2025 року, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди роботи у колгоспі з 1981 рік по 1993 рік (довідка від 02.03.2016 №47).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 1 вересня 2025 року суддею прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), витребувано докази. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору в розмірі 968,96 грн за подання адміністративного позову до ухвалення судового рішення у справі.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на протиправне неврахування спірного стажу під час вирішення питання про призначення пенсії.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що до страхового стажу не зараховано, зокрема, період роботи в колгоспі з 1981 рік по 1993 рік згідно з довідкою від 02.03.2016 №47, оскільки документ виданий установами/підприємствами, які згідно Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 №376, розташовані на тимчасово окупованих територіях. Позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 , виданого 23 лютого 2001 року.

Відповідно до спірного рішення ГУ ПФУ від 19.05.2025 № 86 відповідач розглянув заяву позивачки від 11.05.2025 про призначення пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Указаним рішенням позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачем у спірному рішенні зазначено, що вік заявниці 66 років, необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону № 1058 становить 15 років, страховий стаж позивачки становить 08 років 05 місяці 09 днів. Указано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано, зокрема, період роботи в колгоспі з 1981 рік по 1993 рік (довідка від 02.03.2016 №47), оскільки зазначений документ виданий установами/підприємствами, які згідно Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 №376, розташовані на тимчасово окупованих територіях.

У трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 НОМЕР_2 , яка заповнена 12.07.1985, наявні записи: № 1 про прийняття позивачки в члени колгоспу ім. Калініна з 12.07.1985; № 2 про звільнення за власним бажанням з 20.12.1993. Також на сторінці 18 цієї трудової книжки наявні записи про трудову участь позивачки в громадському господарстві за 1985 1993 роки із відомостями про прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та про виконання річного мінімуму.

Аналогічні відомості щодо роботи позивачки з 12.07.1985 до 20.12.1993 включно в колгоспі ім. Калініна наявні в трудовій книжці позивачки НОМЕР_3 (дублікат), яка заповнена 11.10.2016 (записи № 5 і № 6).

У довідці № 47 від 02.03.2016, яка видана установою, яка розташована на тимчасово окупованій території, зазначено, що по колгоспу ім. Калініна в книзі обліку трудового стажу та заробітку колгоспників значиться ОСОБА_1 за період з 1981 рік по 1993 рік. Водночас у цій довідці наведені відомості про виконання річного мінімуму лише за 1981, 1985 1993 роки. Щодо періоду з 1982 по 1984 роки взагалі відсутні відомості про трудову діяльність позивачки.

Також у довідці № 84 від 02.02.2015, яка видана установою, яка розташована на тимчасово окупованій території, зазначено, що в частково наданих на зберігання документальних матеріалах за 1982, 1984 і 1985 роки ОСОБА_1 не значиться. За 1983 рік документи на зберігання не передавалися.

Відповідно до розрахунку стажу позивачки форми РС-право до страхового стажу позивачки зарахований період з 30.07.1980 до 29.07.1983 включно (3 роки) як догляд за дитиною.

Спірні правовідносини у зв`язку із не зарахуванням спірного періоду роботи до страхового стажу під час вирішення питання про призначення пенсії.

Частинами 1 - 3 ст. 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Частиною 1 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Підпунктом 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до ч. 1 і ч 2 ст. 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

У суду відсутні відомості щодо не виконання позивачкою без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві за період з 12.07.1985 до 20.12.1993. Водночас роботи позивачки з 12.07.1985 до 20.12.1993 включно підтверджується відповідними записами в трудових книжках. За цей період наявні відомості щодо виконання позивачкою встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, тобто підтверджено фактичну роботу позивачки.

Тому відповідач безпідставно не зарахував період з 12.07.1985 до 20.12.1993 включно до страхового стажу позивачки.

Отже оскаржуване рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Верховний Суд у постанові від 2 жовтня 2018 року у справі № 569/14531/16-а проаналізував положення статті 19 Конституції України, статей 3, 4, 9, 17, 18 Закону № 1207-VІІ, у розрізі міжнародних принципів закладених у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» в якому у 1971 році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (далі - ООН) і зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів», у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) згідно з якими: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд звертає увагу на те, що період з 30.07.1980 до 29.07.1983 включно вже зарахований до страхового стажу позивачки. У суду відсутні підстави для зобов`язання повторно здійснити зарахування цього періоду до страхового стажу.

Щодо періоду з 30.07.1983 до 11.07.1985 суд зазначає, що цей період не підтверджується записами в трудовій книжці позивачки. У наданих позивачкою довідках № 47 від 02.03.2016 і № 84 від 02.02.2015 взагалі відсутні відомості про трудову діяльність позивачки за 1982 1984 роки. Відомості про трудову діяльність за 1985 рік відповідають періоду, зазначеному в трудовій книжці (з 12.07.1985).

Відтак у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати період з 30.07.1983 до 11.07.1985 до страхового стажу позивачки.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 01.09.2025 позивачці відстрочено сплату судового збору в розмірі 968,96 грн за подання адміністративного позову до ухвалення судового рішення у справі.

Частинами 1 та 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи те, що позивачці було відстрочено сплату судового збору при поданні позовної заяви, а позов задоволено частково, судовий збір у 484,48 грн підлягає стягненню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Інша частина судового збору в розмірі 484,48 грн підлягає стягненню на користь Державного бюджету України з позивачки.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код: 13486010, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 травня 2025 року № 86.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 11.05.2025, зарахувавши до її страхового стажу період з 12.07.1985 до 20.12.1993 включно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 (сорок вісім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 (сорок вісім) копійок.

Повне рішення суду складено 30 вересня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков