Справа № 640/17177/22
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року Справа№640/17177/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

Позов вмотивовано тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач зауважила, що 20.05.2021 року вона звернулася до відповідача з заявою щодо призначення пенсії та надала всі необхідні документи, також 27.08.2021 та 09.09.2022 року вона звернулась з заявою до відповідача щодо врахування у пільговому обчисленні періодів роботи відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та щодо виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню. В свою чергу, 15.09.2022 року відповідач надіслав відповідь, в якій відмовив у зарахуванні періодів в пільговому обчисленні та у виплаті грошової допомоги. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив стосовно позовної вимоги здійснити перерахунок пенсії позивачу з врахуванням стажу роботи з 03.01.1994 по 16.09.2019 року в подвійному розмірі починаючи з 27.08.2021 року. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та отримуєте пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Обчислення страхового стажу проводиться відповідно до статті 24 Закону, а саме страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону з 01.01.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до частини 4 статті 24 Закону, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Стаж роботи у вищезазначених закладах зараховується в подвійному розмірі незалежно від займаної посади. Відповідач зазначив, що страховий стаж позивача складає 56 років 2 дні, в тому числі періоди роботи з 01.10.1987 по 30.12.1987, з 06.09.1989 по 28.07.1990, з 25.10.1990 по 05.09.1999, з 11.09.1999 по 07.09.2003, з 20.09.2003 по 31.12.2003 зараховані до страхового стажу в подвійному розмірі. Для зарахування періодів роботи з 01.01.2004 в пільговому обчисленні відсутні законні підстави. Стосовно позовної вимоги позивача щодо нарахування та виплати допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач зауважив. Пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191. Відповідно до п.2 Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, зокрема, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909. Оскільки ДНУ «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами, в якому працює позивач, не входить до переліку закладів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», права на виплату грошової допомоги у розмірі їх десяти місячних пенсій немає. Також, відповідач зауважив про пропущений позивачем строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки її звернення 14.09.2022 із заявою про перерахунок пенсії свідчить про обізнаність позивача зі станом її пенсійних виплат. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

На підставі п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві подати до Окружного адміністративного суду міста Києва копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 640/17177/22 передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу було передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Голошивець І.О.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.02.2025 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії прийнято до свого провадження. Ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Запропоновано учасникам справи у строк протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали надати суду за допомогою підсистеми Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» письмові пояснення та/або заяву у разі зміни фактичних обставин по даній справі, вибуття, необхідності залучення або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, а також в разі врегулювання спору на даний момент.

Про прийняття справи до свого провадження та продовження розгляду справи, учасники справи були повідомлені належним чином, про що свідчить наявність у представника позивача адвоката Бут Вадима Анатолійовича та відповідача по справі, реєстрації кабінету «Електронний суд», де в графі «доставлено» зазначено дату 21.02.2025 року, що в свою чергу свідчить про отримання ними відповідних процесуальних документів у цій справі.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта серії НОМЕР_2 виданим Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві від 22.05.2001 року.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (), в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що позивачу призначено пенсію за віком з 19.05.2021 року у відповідності до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, що не є спірним у цій справі та підтверджується матеріалами справи, не заперечується учасниками справи.

З наданої в якості доказів копії пенсійної справи відповідачем, судом з довідки форми РС-право ППВП ПФУ розрахованої та складеної по позивачу станом на 20.05.2021 року встановлено наступне: страховий стаж 56 років 0 місяців 02 дні, з яких страховий стаж до 01.01.2004 року в частині зазначення в графі «особливості трудової діяльності» - працівник охорони здоров`я (посади із постановою 909) та в графі «особливості території» - медичний заклад із ст.60 були зараховані позивачу у подвійному розмірі, а саме періоди: з 01.10.1987 по 30.12.1987 року; з 06.09.1989 по 28.07.1990 року; з 25.10.1990 по 03.01.1994 року; з 04.01.1994 по 05.09.1999 року; з 11.09.1999 по 07.09.2003 року; з 20.09.2003 по 31.12.2003 року. В свою чергу інші періоди трудової діяльності позивача були зараховані їй в одинарному розмірі.

Варто зауважити, що у відповідності з вищенаведеною довідкою позивач працювала на посадах передбачених постановою №909 з 01.10.1987 по 16.09.2019 року (окрім періоду навчання з 01.02.1988 по 30.06.1989 року та періоди роботи з 17.09.2019 по 31.03.2021 року), періоди роботи після 01.01.2004 року: з 01.01.2004 по 04.11.2012 року; з 07.11.2012 по 08.03.2017 року та з 11.03.2017 по 16.09.2019 року містять також визначення «особливості території» - медичний заклад із ст.60, але зараховані позивачу в одинарному розмірі до страхового стажу.

Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу з врахуванням стажу роботи з 03.01.1994 по 16.09.2019 в подвійному розмірі та щодо відмови в призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п.7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії позивачу з врахуванням стажу роботи з 03.01.1994 по 16.09.2019 в подвійному розмірі починаючи з 27.08.2021 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу;

- встановити судовий контроль у формі надання звіту Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виконання рішення суду;

- звернути до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць позивачу.

З урахуванням заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що спірних питань з приводу не зарахування періодів трудової діяльності, навчання, тощо, між учасниками справи немає.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи, позивач 27 серпня 2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про здійснення перерахунку її пенсії з врахуванням періодів роботи з 03.01.1994 по 16.09.2019 в подвійному розмірі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було надано відповідь від 30.09.2021 року наступного змісту: - «Гр. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні (Дніпровський район) та з 19.05.2021 одержує пенсію за віком, розмір якої обчислений згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058). […]. Частиною другою статті 24 Закону №1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків передбачених цим Законом. Відповідно до статті 60 Закону №1788 (законодавство, що діяло 01.01.2004) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту люди або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004) зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбаченим законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (частина 4 статті 24 Закону №1058). За документами пенсійної справи гр. ОСОБА_2 страховий стаж становить 56 років 2 дні, обчислений по 31.03.2021. Періоди роботи до 01.01.2004 закладах охорони здоров`я, передбачені статтею 60 Закону №1788 (з 01.10.1987 30.12.1987, з 06.09.1989 по 28.07.1990, з 25.10.1990 по 03.01.1994, з 04.01.1994 по 05.09.1999, з 11.09.1999 по 07.09.2003, з 20.09.2003 по 31.12.2003) зараховані до страхового стажу у подвійному розмірі та з 01.01.2004 обчислення страхового стажу проведено в одинарному розмірі відповідно до статті 24 Закону за даними персоніфікованого обліку пропорційно сплаченим страховим внескам. З огляду на зазначене, підстави для обчислення з 01.01.2004 страхового стажу гр. ОСОБА_1 в подвійному розмірі, відсутні.».

Як встановлено судом підтверджується матеріалами справи, позивач 09.09.2022 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про здійснення перерахунку її пенсії з врахуванням періодів роботи з 03.01.1994 по 16.09.2019 в подвійному розмірі та здійснити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було надано відповідь від 15.09.2022 року (в даному випадку суд не наводить підстави зазначені відповідачем щодо не врахування періодів роботи позивача у подвійному розмірі, оскільки по суті даною відповіддю в цій частині продубльовано вже раніше зазначене у відповіді від 30.09.2021 року), щодо виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, відповідач зазначив наступне: - «Пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі Порядок). Відповідно до пункту 2 Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, зокрема, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909. Оскільки ДНУ «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами, в якому Ви працюєте, не входить до переліку закладів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», права на виплату грошової допомоги у розмірі їх десяту місячних пенсій немає.».

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії довідки виданої Комунальним некомерційним підприємством «Шкірно-венерологічним диспансером №1» від 12.03.2021 року №221, в якому зазначено: - «Видана ОСОБА_1 в тому, що вона дійсно працювала в Шкірно-венерологічному диспансері №1 Дніпровського району м. Києва. Зарахована на посаду лікаря дерматовенеролога дитячого поліклінічного відділення з 03.01.1994 року (Наказ № 6- к від 10.01.1994 року), по переводу. Звільнена з займаної посади за власним бажанням ст. 38 КЗпП України з 16.09.2019 року (наказ №160-к від 16.09.2019 року). Отримувала 15 % надбавки від суми посадового окладу за шкідливі умови праці. В листі Міністерства охорони здоров`я України від 15.02.2006р. № 10.03.68/286 (на запит заступника Голови правління Пенсійного фонду України Зарудного О.Б., вул. Бастіонна, 9, м. Київ, 01014) дається таке роз`яснення: «Міністерство охорони здоров`я України розглянуло Ваш лист щодо зарахування стажу роботи медичних працівників шкірно-венерологічних диспансерів у подвійному розмірі, як за роботу в інфекційному закладі згідно із ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і повідомляє.» Відповідно до наказу МОЗ України від 19.07.1995 р. № 133 «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, фавус відноситься до небезпечних інфекційних хвороб: короста та демодекоз - до групи: акарози, паразитарних хвороб. Враховуючи наведене, робота медичних працівників в шкірно- венерологічних диспансерах, відділеннях, кабінетах, палатах, які працюють з хворими на вищевказану патологію повинна зараховуватися до стажу їх роботи у подвійному розмірі». Довідка видана по місцю вимоги.».

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії довідки виданої Державною науковою установою «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами від 13.05.2021 року №61, в якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працює в Державній науковій установі «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами на посаді лікаря дерматовенеролога дитячого дерматовенерологічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру з 01 жовтня 2019 (наказ від 26.09.2019 року №654-к) по теперішній час. Відпрацювання робочого часу згідно затвердженого графіку роботи.

Варто зауважити, що у відповідності до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до приписів ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З урахуванням вищезазначеного, а також оцінивши матеріали справи та наявні докази на власний розсуд, суд дійшов до висновку, що в зазначеній справі спірні питання між позивачем та відповідачем виникли на підставі не врахування позивачу при підрахунку її страхового стажу періоду її роботи з 03.01.1994 по 16.09.2019 року в подвійному розмірі, а також відмова у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення згідно з п.7.1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України №1058-ІV.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»№ 1058-IV від 09 липня 2003року(далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону№ 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону№ 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (далі Закон №1788), пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до абзацу 8 статті 52 Закону №1788, право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788, окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років. Право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»- «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі - Порядок).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-ІV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами пункту 6 Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058-ІV, станом на день її призначення.

Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

З аналізу наведених норм права можливо зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій висловив Верховний Суд у справі №234/13835/17 від 13 березня 2018 року в якій зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 02 березня 2020 року по справі №175/4086/16-а, від 28 квітня 2020 року по справі №678/941/17, від 12 березня 2019 року по справі №127/9277/17 та іншим.

Згідно положень статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, законодавець встановив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у випадку відсутності останньої або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих, зокрема, за місцем роботи.

Варто зауважити, що відповідачем не заперечується наявність у позивача відповідного спеціального стажу 30 років та те, що позивачем до призначення пенсії з 19.05.2021 року, вона не отримувала до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Як зазначив відповідач у своїй відповіді від 15.09.2022 року підставою відмови призначення допомоги є: - «Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі Порядок). Відповідно до пункту 2 Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, зокрема, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909. Оскільки ДНУ «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами, в якому Ви працюєте, не входить до переліку закладів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», права на виплату грошової допомоги у розмірі їх десяти місячних пенсій немає.».

Слід зауважити, що вищезазначене було продубльовано відповідачем у його відзиві на позовну заяву.

Суд зазначає, що у відповідності до приписів п.2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 зазначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ( 1788-12 ) (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 3, ст. 10), що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 ( 909-93-п ) "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (ЗП України, 1994 р., N 4, ст. 70; Офіційний вісник України, 2002 р., N 39, ст. 1820; 2004 р., N 46, ст. 3052).

В свою чергу у відповідності до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 ( 909-93-п ) "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", розділом 2 до Охорони здоров`я відносяться Лікарняні заклади, лікувально- профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепід служби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. Аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії. Медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи.

Щодо посад в даному розділі зазначено - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), провізори, фармацевти (незалежно від найменування посад), лаборанти, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Судом встановлено, що не заперечується відповідачем по справі позивачу призначено пенсію за віком з 19.05.2021 року? коли вона працювала на посаді лікаря дерматовенеролога дитячого дерматовенерологічного кабінету дитячого консультативно-лікувального центру з 01 жовтня 2019 по теперішній час у Державній науковій установі «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами, що підтверджується довідкою виданою цим закладом від 13.05.2021 року №61.

В свою чергу за посиланням на сайт Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами - https://clinic.gov.ua/wp-content/uploads/document/Statut.pdf, в розділі де зазначено Статут установи - Державної наукової установи «Центр інноваційних технологій охорони здоров`я» Державного управління справами, п.1.1. Державна наукова установа «Центр інноваційних технологій охорони здоров`я» Державного управління справами (далі - Центр) утворена відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2024 року №366 «Деякі питання утворення державної наукової установи «Центр інноваційних технологій охорони здоров`я» Державного управління справами» та Розпорядження Керівника Державного управління справами від 30 квітня 2024 року № 96 «Про припинення шляхом реорганізації (злиття) Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами та Державного закладу «Всеукраїнський центр охорони здоров`я матері і дитини» Державного управління справами та утворення на їх базі Державної наукової установи «Центр інноваційних технологій охорони здоров`я» Державного управління справами». Пункт 1.2. Центр є правонаступником майна, прав та обов`язків Державного закладу «Всеукраїнський центр охорони здоров`я матері і дитини» Державного управління справами та Державної наукової установи «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами, зокрема, яку включено до переліку закладів охорони здоров`я та програм у галузі охорони здоров`я, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, видатки на які здійснюються з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2011 року № 501, та Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року № 385. Пункт 1.3. Центр є бюджетною неприбутковою науковою установою державної форми власності, яка здійснює наукові дослідження у сфері охорони здоров`я, медичне обслуговування й освітню діяльність. Пункт 1.4. Центр перебуває в управлінні Державного управління справами (далі - Орган управління майном). Пункт 1.5. Центр у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти і науки України, іншими нормативно-правовими актами, розпорядчими актами Керівника Державного управління справами та цим Статутом. Пункт 1.6. Центр повністю утримується за рахунок коштів загального та спеціального фондів державного бюджету.

У відповідності до Наказу затвердженого Міністерством охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я» (у редакції чинній станом на час призначення позивачу пенсії), Державна наукова установа «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» відноситься до особливого типу лікарняних закладів (1.1.4.).

З огляду на зазначене, суд вважає, що у спірних відносинах дотримано всіх умов, визначених пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, для виплати позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов до висновку, визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови позивачу у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п.7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та як похідна вимога, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу з врахуванням стажу роботи з 03.01.1994 по 16.09.2019 в подвійному розмірі, та як похідна вимога, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії позивачу з врахуванням стажу роботи з 03.01.1994 по 16.09.2019 в подвійному розмірі починаючи з 27.08.2021 року, суд зазначає наступне.

Судом було встановлено, що відповідач зарахував позивачу до її страхового стажу у подвійному розмірі наступні періоди роботи: з 01.10.1987 по 30.12.1987 року; з 06.09.1989 по 28.07.1990 року; з 25.10.1990 по 03.01.1994 року; з 04.01.1994 по 05.09.1999 року; з 11.09.1999 по 07.09.2003 року; з 20.09.2003 по 31.12.2003 року.

Враховуючи, що вищенаведеним підтверджується зарахування позивачу у подвійному розмірі періодів її роботи з 04.01.1994 по 31.12.2003 року, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зарахування у подвійному розмірі період трудової діяльності з 01.01.2004 по 16.09.2019 року, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до преамбули Закону №1058-IV, цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 24 Закону №1058-IV врегульовано періоди, з яких складається страховий стаж.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за правилами п. 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу) діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Правові норми ст. 60 Закону №1788-XII (в редакції Закону №1110-IV від 10.07.2003; із змінами, внесеними згідно із Законом №2205-VIII від 14.11.2017) передбачають, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідач, відмовляючи у зарахуванні у подвійному розмірі періодів трудової діяльності позивача з 01.01.2004 по 16.09.2019 року зазначив у своїх відповідях від 30.09.2021 та від 15.09.2022 року: «Частиною другою статті 24 Закону №1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків передбачених цим Законом. Відповідно до статті 60 Закону №1788 (законодавство, що діяло 01.01.2004) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту люди або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004) зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбаченим законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (частина 4 статті 24 Закону №1058). За документами пенсійної справи гр. ОСОБА_1 страховий стаж становить 56 років 2 дні, обчислений по 31.03.2021. Періоди роботи до 01.01.2004 в закладах охорони здоров`я, передбачені статтею 60 Закону №1788 (з 01.10.1987 по 30.12.1987, з 06.09.1989 по 28.07.1990, з 25.10.1990 по 03.01.1994, з 04.01.1994 по 05.09.1999, з 11.09.1999 по 07.09.2003, з 20.09.2003 по 31.12.2003) зараховані до страхового стажу у подвійному розмірі та з 01.01.2004 обчислення страхового стажу проведено в одинарному розмірі відповідно до статті 24 Закону за даними персоніфікованого обліку пропорційно сплаченим страховим внескам. З огляду на зазначене, підстави для обчислення з 01.01.2004 страхового стажу гр. ОСОБА_1 в подвійному розмірі, відсутні.».

Варто зазначити, що відповідачем не заперечується той факт, що у спірний період з 01.01.2004 по 16.09.2019 року позивач працювала на посадах, що передбачають у відповідності до приписів ст.60 Закону України №1788 зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі.

Суд критично ставиться до доводів відповідача, що в розумінні наведеного пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 приписи ст. 60 Закону №1788-XII не підлягають врахуванню при визначенні страхового стажу позивача з набуттям чинності Закону №1058, оскільки, як вже зазначалося судом, приписами Закону №1110-IV від 10.07.2003 та Закону №2205-VIII від 14.11.2017 до ст. 60 Закону №1788-XII вносилися зміни та доповнення.

Тобто, після набуття чинності Закону №1058 законодавець підтвердив необхідність застосування положень ст. 60 Закону №1788-XII для врегулювання конкретних спірних відносин щодо зарахування відповідних періодів роботи в перелічених закладах охорони здоров`я до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд наголошує, що редакція ст. 60 Закону №1788-XII є чинною, а ст. 24 Закону №1058-IV не скасовує відповідні приписи ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє їх.

Таким чином, передбачене ст. 60 Закону №1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною судом касаційної інстанції у постановах від 11.12.2018 у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі №485/103/17, від 04.12.2019 у справі №689/872/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17.

Враховуючи вищевикладене, за правилами ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи позивача з 01.01.2004 по 16.09.2019 року на посаді лікаря-дерматовенеролога дитячого поліклінічного відділення КНП «Шкірно-венерологічного диспансера №1» підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 27.04.2023 у справі №160/14078/22.

Зазначені висновки узгоджуються також з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №689/872/17 та від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, у яких Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу, підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов до висновку, визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови зарахувати позивачу до її страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 16.09.2019 в подвійному розмірі та відповідно провести перерахунок та виплату пенсії з часу її призначення 19.05.2021 року, та як похідна вимога, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати позивачу до її страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 16.09.2019 року в подвійному розмірі та здійснити перерахунок та виплату пенсії з часу її призначення 19.05.2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо строку звернення, суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст.46 Закону України №1058-ІV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В даному випадку, судом була встановлена протиправність дій відповідача при призначенні позивачу пенсії, а саме з 19.05.2021 року в частині визначення страхового стажу.

Суд зауважує, що у відповідності до приписів ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням вищезазначеного, судом не встановлено порушень позивачем строку звернення з даним адміністративним позовом до суду, а навпаки судом встановлені порушені права позивача на отримання пенсії у відповідному розмірі та відповідно до встановленого чинним законодавством України.

Щодо позовної вимоги позивача в частині встановлення судового контролю, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно частини 5 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання. Перебіг строку для подання звіту починається з дня набрання законної сили рішенням суду. Заява, передбачена абзацом першим цієї частини, може бути подана не пізніше завершення судових дебатів, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час ухвалення рішення у справі.

Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Водночас, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

Суд звертає увагу позивача, що на час розгляду справи ним не надано обґрунтованих доказів та не наведено обставин, що відповідач буде ухилятись від виконання рішення суду, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення.

Отже, в цій частині позовна вимога позивача задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги позивача в частині звернення до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Отже, негайному виконанню підлягає, зокрема, судове рішення, яким присуджено виплату грошової суми конкретно визначеної, з якої і вираховується сума стягнення за один місяць.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для негайного виконання рішення суду необхідно встановити, яких саме спірних правовідносин стосується предмет спору та який саме спосіб захисту порушених прав особи обрано судом.

У цій справі, рішення ухвалено не про стягнення конкретного розміру пенсії, а про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виплати грошової допомоги та зарахуванню періоду роботи у подвійному розмірі до страхового стажу з подальшим перерахунком пенсії, а тому суд позбавлений можливості встановити розмір пенсії в межах суми для стягнення за один місяць, а отже, підстави для звернення до негайного виконання рішення відсутні.

Суд зауважує, що наразі невідома сума яка підлягає стягненню, тому у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином з метою ефективного захисту суд дійшов до наступного висновку:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови позивачу у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п.7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та як похідна вимога, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови зарахувати позивачу до її страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 16.09.2019 в подвійному розмірі та відповідно провести перерахунок та виплату пенсії з часу її призначення 19.05.2021 року, та як похідна вимога, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати позивачу до її страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 16.09.2019 року в подвійному розмірі та здійснити перерахунок та виплату пенсії з часу її призначення 19.05.2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 23.10.2022, позивач за подання адміністративного позову сплатила 992,40 грн. судового збору.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе повернути позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у призначенні грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п.7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до її страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 16.09.2019 в подвійному розмірі та відповідно провести перерахунок та виплату пенсії з часу її призначення 19.05.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до її страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 16.09.2019 року в подвійному розмірі та здійснити перерахунок та виплату пенсії з часу її призначення 19.05.2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 вересня 2025 року.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець