Справа № 400/90/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/90/25

Головуючий в 1 інстанції: Брагар В.С.. Дата і місце ухвалення: 28.07.2025р., м.Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Лук`янчук О.В.

Бітова А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просив: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 28.06.2024 року №0-1408 UA0061107, №0-1408-UA0061107, №0 1408-UA006110.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у ОСОБА_1 перебувають у власності об`єкти нерухомого майна, а саме: комплекс нежитлових будівель загальною площею 534,4 кв.м.за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 38752708, право власності зареєстровано 22.12.2012; нежитлові будівлі загальною площею 1679,5 кв.м.за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 38753017, право власності зареєстровано 22.12.2012; нежитлові будівлі загальною площею 1736,3 кв.м.за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта 38753357, право власності зареєстровано 22.12.2012. Вказане нерухоме майно належить до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) ДК 018-2000, та ні в оренду, ні в позику чи лізинг не передавалося, а тому за нормами пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Водночас, як зазначає позивач, контролюючий орган безпідставно не застосував вказану податкову пільгу, у зв`язку з чим неправомірно виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 28.07.2025 року з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач не є фізичною особою-підприємцем, а відтак, на нього, як на фізичну особу, не розповсюджується податкова пільга, що передбачена пп. «ж» пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебувають у власності об`єкти нерухомого майна, а саме: комплекс нежитлових будівель загальною площею 534,4 кв.м.за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 38752708, право власності зареєстровано 22.12.2012; нежитлові будівлі загальною площею 1679,5 кв.м.за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 38753017, право власності зареєстровано 22.12.2012; нежитлові будівлі загальною площею 1736,3 кв.м.за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта 38753357, право власності зареєстровано 22.12.2012.

Обґрунтовуючи своє право на застосування пільги, передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК позивач зазначає, що він є сільськогосподарським товаровиробником, займається сільськогосподарською діяльністю, Належні йому нежитлові будівлі використовує для зберігання сільськогосподарської продукції та сільськогосподарської техніки. Оскільки будівлі використовуються для сільськогосподарського виробництва то відповідно до п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ, зазначені нежитлові будівлі, не є об`єктом оподаткування.

Однак, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення №0-1408-UA0061107 від 28.06.2024, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік на суму 53707,20 гривень; №0-1408-UA0061107 від 28.06.2024, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік на суму 168789,75 гривень; №0-1408-UA0061107 від 28.06.2024, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік на суму 174498,15 гривень.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи справу суд першої інстанції виходив з того, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст.266 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

За приписами ст.30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції, чинній до 23.02.2024, тобто у спірний період) не є об`єктами оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:

така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.04.2020 року у справі №540/2206/19, від 11.04.2023 року у справі №380/18104/21, від 21.05.2024 року у справі №600/5153/23.

Колегія суддів зауважує, що встановлена пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Відповідно до коду 1271.3 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК 018-2000), затвердженого і введеного в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства належать будівлі для зберігання зерна.

Визначені спірним податковим повідомленням-рішенням грошові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік, нараховані позивачу за нежитлові будівлі, які належать йому на праві власності, та які використовуються для зберігання вирощеного зерна, господарського інвентарю, с/г техніки, добрив, тощо, що не заперечується податковим органом та підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав.

Відповідаючи на питання, чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 ст.5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у ст.1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»:

виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані норми інших законів у відповідності до положень п. 5.3 ст. 5 ПК України.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові у справі №560/168/19 від 26.11.2020 року, у постанові у справі №820/3705/17 від 18.05.2021 року.

Верховний Суд КАС, розглядаючи подібну за предметом спору справу №540/2206/19, у постанові від 24.04.2020 року та вирішуючи питання щодо пільги фізичної особи, передбаченої підпунктом «ж», зазначив, що на користь висновку, що нормою пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачено податкова пільга, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 року №2628-VIII, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи. (п. 21)

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про особисте селянське господарство» до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником.

В обґрунтування такого висновку суд першої інстанції послався на те, що позивачу на праві власності належать об`єкти нерухомого майна, а саме: комплекс нежитлових будівель загальною площею 534,4 кв.м.; нежитлові будівлі загальною площею 1679,5 кв.м.; нежитлові будівлі загальною площею 1736,3 кв.м..

Вказана будівля за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».

Позивач посилається на те, що, вищенаведені об`єкти нерухомості, щодо яких відповідачем нараховані податкові зобов`язання, використовуються ним для ведення особистого селянського господарства, а саме для зберігання вирощеного зерна, господарського інвентарю, с/г техніки, добрив, тощо.

При цьому колегія суддів акцентує увагу на тому, що контролюючим органом не надано до суду жодних належних та достатніх доказів, які б спростовували наведене,.

Також колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що позивач не перебуває на податковому обліку як ФОП, оскільки виходячи з наведених вище положень Закону України «Про особисте селянське господарство» діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності, а тому сам факт не перебуває на податковому обліку як ФОП не виключає для позивача можливості бути сільськогосподарським товаровиробником в рамках власного особистого селянського господарства.

В той же час колегія суддів зауважує, що відповідно до податкових декларацій про майновий стан і доходи позивача за 2022 та 2023 роки, позивачем за вказані періоди задекларовані доходи, отримані від продажу власної сільськогосподарської продукції, що вирощена безпосередньо позивачем на відповідних земельних ділянках (код рядка 10.7).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 вересня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук