Справа № 200/292/25
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року справа №200/292/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Галатіна О.О.),складеного у повному обсязі 19 березня 2025 року у справі № 200/292/25 за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, в якій просить суд зобов`язати Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 72628,06 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано бездіяльність Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 травня 2024 року по 27 листопада 2024 року включно.

Зобов`язано Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 травня 2024 року по 27 листопада 2024 року включно у сумі 170 132 (сто сімдесят тисяч сто тридцять дві) грн 16 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати судове та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що висновки суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин положень ст. 116, 117 КЗпП України є безпідставними.

При цьому, апелянтом вказано, що суд протиправно вийшов за межі позовних вимог та стягнув середній заробіток у більшому розмірі, ніж заявляв до стягнення позивач.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/292/25, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , наказом від 27 травня 2024, прийнятим з урахуванням наказу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці від 18 квітня 2024 року №397/СХ «Про скорочення чисельності та штату працівників Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці» (далі Наказ №397/СХ), було звільнено із займаної посади, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі 200/4174/24, адміністративний позов ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці щодо незастосування відносно посадового окладу ОСОБА_1 коефіцієнта 2, визначеного абзацом 2 підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» (зі змінами) за період з 26 березня 2024 року по 27 травня 2024 року.

Зобов`язано Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 26 березня 2024 року по 27 травня 2024 року з урахуванням посадового окладу з коефіцієнтом 2, визначеним абзацом 2 підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» (зі змінами) з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду у справі №200/4174/24 від 24.10.2024, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі № 200/4174/24 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №200/4174/24, адміністративне провадження №К/990/44765/24, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Вищезазначене рішення набуло законної сили 24 жовтня 2024.

На виконання рішення суду у справі №200/4174/24 відділом бухгалтерського обліку, господарського та інформаційно технічного забезпечення Міжрегіонального управління здійснено розрахунок заробітної плати за період з 26.03.2024 - 27.05.2024 на суму - 28 352,85 грн.

26 грудня 2024 року вказана сума (з врахуванням сплачених податків) була нарахована на розрахунковий рахунок позивача, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до розрахунку середньої заробітної плати, що обрахована за березень квітень 2024, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 - 1 288.88 грн.; кількість робочих днів за період з 28.05.2024 по 27.11.2024 - 132 дня.

Позивач вважає ненарахування та невиплату йому середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України (в редакції до 19 липня 2022 року) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2020 у справі № 320/1263/19.

Разом з тим, Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022, текст статті 117 викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Таким чином, з 19.07.2022 у разі затримки виплати належних сум при звільненні, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Як вже встановлено, 27 травня 2024 року наказом Міжрегіонального управління №249/СХ-К від 20.05.2024 позивача було звільнено.

За обставин цієї справи остаточний розрахунок з позивачем всіх належних сум при звільненні, здійснений відповідачем лише 26.12.2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/4174/24, а періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 28 травня 2024 року (з дня, наступного за датою звільнення) по 25 грудня 2024 року включно.

Згідно з розрахунком середньоденної заробітної плати, що надана відповідачем, середньоденна заробітна плата складає 1 288.88 грн. (46 399.54 грн (заробітна плата за останні два місяці роботи) : 36 (робочі дні)).

Суд зауважує, що шестимісячний період з 28 травня 2024 року (з дня, наступного за датою звільнення) закінчується 27 листопада 2024 року.

Кількість днів затримки розрахунку при звільненні за цей період складає 132 робочі дні.

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 170 132,16 грн. (1288,88 грн.х 132 робочі дні). Суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог у більшому розмірі ніж заявлено позивачем, оскільки суд першої інстанції розрахував суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до норм діючого законодавства, розрахунок позивача, наведений в позовній заяві є помилковим, відтак, вихід за межі позовних вимог на підставі ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України судом першої інстанції є правильним.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі № 200/292/25 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі № 200/292/25 залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць