Справа № 420/33583/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу до відповідача у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1. визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_3 грошової компенсації сумарно за 30 днів основної щорічної відпустки за 2021 рік виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_3 грошової компенсації сумарно за 30 днів основної щорічної відпустки за 2021 рік виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

3. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_3 грошової компенсації сумарно за 30 днів основної щорічної відпустки за 2019 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас.

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_3 грошової компенсації сумарно за 30 днів основної щорічної відпустки за 2019 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік, виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

5. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_3 грошової компенсації сумарно за 35 днів основної щорічної відпустки за 2024 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас.

6. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_3 грошової компенсації сумарно за 35 днів основної щорічної відпустки за 2024 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Ухвалою від 04.11.2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

04.12.2024 року до суду від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просить суд стягнути в дохід Державного бюджету України з представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 штраф у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб через зловживання процесуальними правами. В обгрунтування позивач вказує, що образи позивача в процесуальних документах, які подані військовою частиною НОМЕР_1 , за безпосереднім підписом представнка Заворотнюк І.І. є такими, що порушують принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже дозволяти собі вживати прямі образи в бік позивача, це є демонстрацією несудової поведінки відповідача, окрім того, відповідач демонструє своєю поведінкою, що ним приймаються окремі індивідуальні правові акти в межах службової діяльності, які повністю упереджені, адже подання відповіді на процесуальний документ, який містить в собі лише особисті образи, чітко доводить неможливість посадових осіб відповідача об`єктивно відноситись до асиметричної позиції. Таким процесуальним документом, представник військової частини НОМЕР_1 піддає під сумніви свою компетенцію, як представника юридичного підрозділу військової частини.

Розглянувши подане позивачем клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно ч. 1, 2 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

За пунктом 2 частини 1 статті 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Тобто, приписами КАС України визначені конкретні дії, з урахуванням обставин справи, за яких суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства.

Верховний Суд в постанові від 22.10.2020 року по справі №320/7/19 зазначив, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду. Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

У той же час, наведені позивачем у клопотанні обставини не свідчать про наявність в діях представника відповідача зловживання процесуальними правами, що вказувало б на умисне затягування розгляду справи та перешкоджання здійсненню правосуддя у порядку, визначеному приписами КАС України.

Відповідно до ч.9 ст.249 КАС України окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Таким чином, постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13.11.2019 року по справі № 171/2124/18, від 18.05.2018 у справі № 521/18287/15-ц).

При цьому, в постанові від 18 грудня 2024 року по справі № 921/357/20 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що суд не постановляє окремих ухвал за клопотаннями сторін.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2022 року по справі № 750/3192/14).

За таких підстав, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання пзивача про постановлення ухвали про стягнення в дохід Державного бюджету України штрафу у сумі у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб через зловживання процесуальними правами є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 241, 243, 248, 249, 256 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 04.12.2024 року (вхід. № ЕС/70795/24) про застосування заходів процесуального примусу до відповідача - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В.В. Андрухів

Справа № 420/33583/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1. визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_3 грошової компенсації сумарно за 30 днів основної щорічної відпустки за 2021 рік виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_3 грошової компенсації сумарно за 30 днів основної щорічної відпустки за 2021 рік виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

3. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_3 грошової компенсації сумарно за 30 днів основної щорічної відпустки за 2019 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас.

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_3 грошової компенсації сумарно за 30 днів основної щорічної відпустки за 2019 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік, виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

5. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_3 грошової компенсації сумарно за 35 днів основної щорічної відпустки за 2024 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас.

6. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_3 грошової компенсації сумарно за 35 днів основної щорічної відпустки за 2024 рік, грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_1 неправомірно не нараховано та не виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2019 та 2024 рік, а також грошову компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2021 рік сумарно за 30 днів замість 28 днів (недоплачена компенсація за 2 дні за 2021 рік), невикористані дні основної щорічної відпустки за 2019 рік всього за 30 днів, та невикористані дні основної щорічної відпустки за 2024 рік всього за 35 днів.

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 подав до суду відзив, згідно якого позов не визнає, просить в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що компенсація за невикористану відпустку може бути нарахована лише за фактично невикористані дні на момент звільнення, і лише в межах часу фактичної служби у 2024 році. Грошова допомога на оздоровлення не підлягає виплаті, якщо відпустка не була використана до моменту звільнення. Компенсація ПДФО після звільнення не передбачена чинним законодавством для одноразових виплат. Судова практика підтверджує законність відмови у таких вимогах за аналогічних обставин. Дії військової частини НОМЕР_1 були вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства України, жодної бездіяльності чи протиправних дій з боку військової частини НОМЕР_1 допущено не було, у зв`язку з чим вбачається, що позовні вимоги, на думку відповідача, є безпідставними та необґрунтованими, отже підстави для задоволення позовної заяви у цій справі відсутні.

Позивачем до суду надано відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що вважає що аргументація своїх доводів здійснена відповідачем без повного розуміння предмету позову. На думку позивача, відповідач намагається підмінити поняття, посилається на документи, які не мають юридичної сили у порівнянні із законами України, на які посилається позивач.

Відповідачем надано заперечення, в яких відповідач вказав, що відповідь позивача є необґрунтованою та просить відмовити у задоволенні всіх позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 у повному обсязі.

Ухвалою від 04.11.2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 29.09.2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 04.12.2024 року (вхід. № ЕС/70795/24) про застосування заходів процесуального примусу до відповідача відмовлено.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.12.2019 № 281 лейтенанта ОСОБА_6 , призначену наказом Міністра оборони України від 21 грудня 2019 року № 717 на посаду заступника начальника фінансово-економічної служби, ВОС 3101013. Вважати таким, що з 23 грудня 2019 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою з 22 тарифним розрядом посадовим окладом 4790 грн. на місяць, шпк "старший лейтенант".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.09.2020 № 209 лейтенанта ОСОБА_6 , призначену наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Збройних Сил України (по особовому складу) від 21 липня 2020 року № 215 на посаду помічника командира полку з фінансово-економічної роботи начальником фінансово-економічної служби, вважати такою, що з 28 вересня 2020 року справи та посаду прийняла та приступила до виконання службових обов`язків за посадою з 23 тарифним розрядом посадовим окладом 4930 грн. на місяць, шпк "майор".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.12.2021 року № 309 старшого лейтенанта ОСОБА_7 , заступника начальника фінансово-економічної служби, якій надано відпустку по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку (шестирічного віку за медичними показниками) з 20.12.2021 по 09.07.2024 року, зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 Сухопутних військ Збройних Сил України з 20.12.2021 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2024 року № 285 старшого лейтенанта військової служби за контрактом ОСОБА_8 офіцера резерву НОМЕР_4 запасної батареї військової частини НОМЕР_1 , звільнену наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) №412 від 05.10.2024 року з військової служби У ЗАПАС за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років, пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (зі змінами), вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 , Одеської області.

3 09 жовтня 2024 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з безкоштовного котлового забезпечення 75 запасної батареї з 10 жовтня 2024 року.

Вислуга років у Збройних Силах станом на 09.10.2024 року становить: календарна 10 років 07 місяців 23 дні, пільгова 00 років 06 місяців 22 дні, загальна 11 років 02 місяці 15 днів.

Щорічна основна відпустка за 2020 рік використана в повному обсязі.

Щорічна основна відпустка за 2021 рік не використана, виплатити компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку у кількості 28 діб у сумі 29 тисяч 888 гривень 88 копійок.

Відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 2024 рік не надавалася.

Грошову допомогу на оздоровлення, згідно наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за 2024 рік не отримувала.

Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 390% від посадового окладу місячного грошового забезпечення 301 по 09 жовтня 2024 року.

Виплатити надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військове званням, та надбавка за вислугу років з 01 по 09 жовтня 2024 року.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, за 2024 рік не отримувала.

Виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років служби у сумі 160 тисяч 118 гривень 65 копійок відповідно до наказу Міністра Оборони України від 07.06.2018 року № 260.

Відпустка як учасника бойових дій, передбачену пунктом 12 частиною 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", за період з травня 2020 року по 2024 рік не надавалась, за 70 діб виплатити грошову компенсацію у сумі 74 тисячі 722 гривні 20 копійок.

Відповідно до «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки України, служби зовнішньої розвідки Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належить до видачі у сумі 07 тисяч 692 гривні 91 копійка, на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №20 від 09.10.2024.

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2019 та 2024 рік, а також грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2021 рік сумарно за 30 днів замість 28 днів (недоплачена компенсація за 2 дні за 2021 рік), невикористані дні основної щорічної відпустки за 2019 рік всього за 30 днів, та невикористані дні основної щорічної відпустки за 2024 рік всього за 35 днів, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав і інтересів з відповідною позовною заявою до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Згідно п. 3, 6 розділу ХХХІ Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Пунктами 1, 2 розділу ХХІІІ Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

В той же час, згідно п. 3 розділу ХХІІІ Порядку № 260 військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, грошова допомога для оздоровлення виплачується за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули.

Відповідно до п. 8 розділу ХХІІІ Порядку № 260 військовослужбовцям, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років, грошова допомога для оздоровлення надається в році вибуття у відпустку та в році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадою після прибуття з цієї відпустки, за умови, що вони набули право на щорічну основну відпустку в цих роках.

Враховуючи наведене, суд вважає, що право на отримання грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення військовослужбовець набуває в разі набуття права на щорічну основну відпустку повної тривалості (30 календарних днів для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років).

За правилами, визначеними у статті 10 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві.

З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2019 № 281 лейтенанта ОСОБА_6 , призначену наказом Міністра оборони України від 21 грудня 2019 року № 717 на посаду заступника начальника фінансово-економічної служби, ВОС 3101013. Вважати таким, що з 23 грудня 2019 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків.

Тобто, позивач не набула право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки за 2019 рік повної тривалості, а відтак і не набула права на виплату грошової допомоги на оздоровлення.

Також, суд не бере до уваги посилання позивача на неправомірність виплати грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2021 рік та приписи ч. 2 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки спірні правовідносини врегульовані ч. 14 ст. 10-1 вказаного Закону, яким визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення.

Отже, з урахуванням наведеного відповідачем правомірно виплачено позивачу компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік у кількості 28 діб.

В той же час, Верховний Суд в постанові від 22 травня 2025 року по справі № 240/4156/24 зазначив, що відповідно до підпункту 3 пункту 5 Постанови № 704, керівники державних органів мають право щорічно, у межах відповідних бюджетних асигнувань, надавати військовослужбовцям грошову допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Аналогічне положення міститься в пункті 1 розділу XXIII Порядку №260, затвердженого згідно із цією Постановою. У зазначених положеннях не встановлено вимог щодо мінімального строку проходження служби в календарному році або інших обмежень, які б унеможливлювали реалізацію права на отримання зазначеної грошової допомоги.

При цьому, пунктом 2 розділу XXIII Порядку № 260 обумовлено, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у випадку: вибуття у щорічну основну відпустку повної тривалості; вибуття у другу частину такої відпустки (у тому числі за попередні роки); або подання рапорту про надання грошової допомоги на оздоровлення без фактичного вибуття у відпустку - протягом поточного року - на підставі наказу командира військової частини.

Таким чином, реалізація права на отримання грошової допомоги на оздоровлення потребує вчинення активних дій з боку військовослужбовця - вибуття у відпустку чи подання рапорту про надання грошової допомоги на оздоровлення протягом відповідного календарного року, в якому особа має право на щорічну відпустку. Натомість виникнення самого права на отримання цієї допомоги є похідним від наявності права на щорічну основну відпустку у відповідному році.

Як установлено судом, позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 до 09.10.2024 року.

За текстом пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ умови/правила надання відпусток військовослужбовцям, які звільняються зі служби (тут і далі за текстом цієї постанови - крім військовослужбовців строкової служби) законодавець розрізнив за юридичними підставами звільнення.

Відповідно до згаданої норми, звільнення з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів передбачає надання щорічної основної відпустки та додаткової відпустки в рік звільнення на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті (тобто повної відпустки).

За пунктом 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, тривалість щорічної основної відпустки військовослужбовців становить 30 календарних днів і збільшується щоп`ять років вислуги в календарному обчисленні на п`ять днів. Максимальна тривалість щорічної основної відпустки, таким чином, становить 45 календарних днів і на неї мають право військовослужбовці, чия вислуга - понад 20 років.

У разі звільнення військовослужбовців з інших підстав, крім тих чотирьох, які зазначено вище (за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів ), тривалість щорічної основної відпустки (яка за загальним правилом має надаватися протягом календарного року) - у році звільнення - залежить від кількості повних місяців служби у році звільнення і має надаватися з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до згаданого пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ.

Грошове забезпечення за період наданої відпустки або грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної і додаткової відпусток, виплата яких тут пов`язується зі звільненням військовослужбовців з військової служби, залежить від підстав звільнення з військової служби, відповідно й від умов (правил) надання їм відпустки, які визначені Законом № 2011-ХІІ (абзаци перший, другий пункту 14 статті 10-1 цього Закону).

Опосередковано такий висновок випливає також з положень абзацу четвертого пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, які передбачають відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця (за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів).

Отож, при звільненні з військової служби з таких підстав, як за віком, за станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів, військовослужбовцю у році звільнення надається можливість піти у відпустку повної тривалості, на яку він має право відповідно до пункту 1, а також пункту 2 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, або отримати замість них грошову компенсацію, у тому числі за невикористані дні відпусток за минулі періоди.

Інакша ситуація з тими військовослужбовцями, які звільняються з інших підстав, аніж наведені вище. Їм у році звільнення надається можливість піти у щорічну основну відпустку, але тривалість цієї відпустки, по суті, буде пропорційна часу військової служби у році звільнення. Алгоритм визначення цієї пропорції зазначено вище (абзац перший пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ).

Такі висновки відображено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі №420/2803/21.

Таким чином, у разі звільнення з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів військовослужбовцям у році звільнення надаються щорічні основні відпустки в обсязі, незалежно від кількості повних місяців служби у цьому році. Натомість, у разі звільнення з інших підстав, військовослужбовці мають право на щорічну основну відпустку в обсязі, пропорційному кількості повних місяців служби в році звільнення.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що позивач звільнена зі служби за за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років, пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (зі змінами), а відтак у позивача ОСОБА_1 не виникло право на отримання щорічної основної відпустки в повному обсязі, а лише в обсязі, пропорційному кількості повних місяців служби в році звільнення, та відповідно виникло право на виплату грошової допомоги на оздоровлення за вказаний період.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору ст.5 Закону України «Про судовий збір», доказів понесення інших судових витрат не надано.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_3 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 рік, пропорційно кількості повних місяців служби в році звільнення, та грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 рік, пропорційно кількості повних місяців служби в році звільнення, та грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, виходячи з норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою на момент звільнення в запас, з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк тридцять днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів