Справа № 420/26004/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/26004/25

Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В. Місце ухвалення рішення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Національної поліції України, третя особа - Одеська обласна рада про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Національної поліції України, третя особа - Одеська обласна рада, в якій просила суд:

визнати протиправними дії Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України по проведенню перевірки та витребування копій документів і інформації щодо виконувача обов`язків директора Одеського обласного КП Видавництво Чорномор`я ОСОБА_1 з метою аналізу дотримання вимог антикорупційного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 30 липня 2025 року на адресу ОДЕСЬКОГО ОБЛАСНОГО КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ВИДАВНИЦТВО ЧОРНОМОР`Я (надалі ООКП ВИДАВНИЦТВО ЧОРНОМОР`Я) надійшов лист Управління обласної ради з майнових відносин Одеської обласної ради (вих № 03/1744/25 від 30 липня 2025 року) щодо отримання Одеською обласною радою листа Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 22.07.2025 № 837862025 щодо надання інформації та копій документів щодо можливого факту наявності ознак вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП), виконувачем обов`язків директора ООКП ВИДАВНИЦТВО ЧОРНОМОР`Я Кохан Тетяною Олександрівною.

Відповідно до Розпорядження Одеської обласної ради від 29 серпня 2022 року № 207/2022-КР та Контракту від 29 серпня 2022 року позивача призначено виконувачем обов`язків директора ООКП ВИДАВНИЦТВО ЧОРНОМОР`Я

На думку позивача, відсутність інформації про наявність матеріалів або будь-яких фактів скоєння мною, як директором ООКП ВИДАВНИЦТВО ЧОРНОМОР`Я адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, виключає надання запитуваної інформації та документів, яку вимагає Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, керуючись ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі за її позовом до Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Національної поліції України, третя особа - Одеська обласна рада, про визнання протиправними дій.

Суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу виходив з того, що поданий позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки у даній справі відсутній спір про публічно-правові відносини між позивачем та суб`єктом владних повноважень. Заявлені вимоги позивача фактично не містять ознак правопорушення чи дій, які б безпосередньо порушували або обмежували її права, свободи чи законні інтереси. Позов ґрунтується на припущенні про можливу шкоду, яка може настати в майбутньому у зв`язку з направленням інформаційного запиту правоохоронного органу, що саме по собі не є управлінським рішенням або дією владного характеру щодо позивача, а тому прийшов до висновку, що за відсутності предмета спору і правового конфлікту позов не підлягає розгляду в жодному судовому порядку.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження розгляду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що відсутність інформації про наявність матеріалів або будь-яких фактів скоєння мною, як директором ООКП «ВИДАВНИЦТВО "ЧОРНОМОР`Я» адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, виключає надання запитуваної інформації та документів, яку вимагає Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, керуючись ч. 2 ст. 251 КУпАП. Вказує, що згідно з чинним законодавством Національна поліція може отримувати інформацію від фізичних та юридичних осіб, починаючи з відкриття відповідного провадження з моменту інформування про факти виявлення правопорушення в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч. 2 ст. 312 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

За змістом наведених норм Конституції України та КАС України видно, що судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на ті, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок.

Отже, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах, а точніше, вже порушене. Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, наявним на час звернення до суду, стосуватися прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Висновки аналогічного змісту викладені у постановах Верховного Суду від 07.02.2017 у справі № 21-3072а16, від 10.01.2019 у справі № 855/3/19, від 11.04.2017 у справі № 800/340/16.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій чи прийняття рішення не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

З наведеного висновується, що суд під час розгляду справи перш за все повинен встановити факт або обставини, які свідчать про порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи позивача з боку відповідача суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод позивача.

Суд також зазначає, що за змістом п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України, у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваними діями, рішеннями чи бездіяльністю прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цими діями, рішеннями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у адміністративному позові просить визнати протиправними дії Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України по проведенню перевірки та витребування копій документів і інформації щодо виконувача обов`язків директора Одеського обласного КП Видавництво Чорномор`я ОСОБА_1 з метою аналізу дотримання вимог антикорупційного законодавства.

Позивач вважає, що її право порушено відповідачем запитуванням інформації та документів стосовно неї при відсутності інформації про наявність матеріалів або будь-яких фактів скоєння правопорушення.

В свою чергу з даного приводу колегія суддів зазначає, що фактично наразі факти скоєння правопорушення не встановлено, оскільки саме для її встановлення, відповідачем витребувано копії документів. При цьому, у разі відсутності законних підстав для надання таких документів розпорядник інформації вправі відмовити у наданні такої інформації з обґрунтуванням відмови.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зверненні Управління стратегічних розслідувань не йдеться про притягнення позивача до відповідальності або накладення на неї будь-яких обов`язків, а отже, не виникає публічно-правового спору, що підлягає вирішенню в судовому порядку. Відсутність реального порушення прав чи інтересів позивача на момент звернення до суду виключає можливість судового захисту. Позов, поданий у зв`язку з інформаційним запитом державного органу без наслідків для правового статусу позивача, не відповідає критеріям спору, який має розглядатися судом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поданий позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки у даній справі відсутній спір про публічно-правові відносини між позивачем та суб`єктом владних повноважень, а заявлені вимоги позивача фактично не містять ознак правопорушення чи дій, які б безпосередньо порушували або обмежували її права, свободи чи законні інтереси. Позов ґрунтується на припущенні про можливу шкоду, яка може настати в майбутньому у зв`язку з направленням інформаційного запиту правоохоронного органу, що саме по собі не є управлінським рішенням або дією владного характеру щодо позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 30 вересня 2025 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова