Справа № 280/5637/25
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 вересня 2025 року Справа № 280/5637/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії №75 від 14.05.2025, що прийняте Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) зарахувати до трудового (страхового) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , наступні періоди роботи: · з 30.11.1982 року по 31.10.1983 року та з 01.01.1986 року по 17.03.1987 року в колгоспі «Ленінським шляхом» с.Кірове Оріхівського району Запорізької області; · з 10.04.1987 по 30.07.1996 в колгоспі «Таврія» (з 23.07.1993 колективне сільськогосподарське підприємство «Таврія» с.Микільське Оріхівського району Запорізької області); · з 01.08.1996 по 02.02.2000 в колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева с.Омельник Оріхівського району Запорізької області;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ПРОСПЕКТ СОБОРНИЙ, будинок 158-Б, ) виконати рішення щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсії за віком відповідно до встановленого порядку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.05.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідачем 2 надіслано позивачу Повідомлення №0800-0213-8/46574 від 14.05.2025 та Рішення про відмову у призначенні пенсії №75 від 14.05.2025, прийняте Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області. Згідно з Рішенням загальний страховий стаж позивача неправомірно визначено Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області у розмірі 16 років 05 місяців 12 днів. До страхового стажу не зараховані періоди роботи позивача згідно з Трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 , дата заповнення 30.11.1982, оскільки на титульній сторінці дата народження та дата заповнення записано іншим чорнилом. Також до стажу не зараховані періоди роботи позивача на підставі Архівних довідок, які видані Комунальною установою «Трудовий архів» Оріхівської міської ради від 14.04.2025 №15/Р-119-5, №15/Р-119-1 та №15/Р-119-3, оскільки зазначено неповне ім`я по батькові. З Рішенням позивач не згоден, вважає його протиправним і таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 07 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено без виклику сторін.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що заява позивача від 06.05.2024, розглянута в порядку екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не вчиняло жодних протиправних дій чи бездіяльності стосовно не призначення пенсії. 06.05.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003. За результатами розгляду даної заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 14.05.2025 № 75, яке було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Надалі позивач звернувся 27.05.2025 із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 75 від 03.06.2025 позивачу відмовлено на підставі ст. 26 Закону №1058 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, за результатами розгляду наданих документів загальний страховий стаж позивача склав 31 рік 29 днів що є недостатнім для призначення йому пенсії за віком. Зазначено, що до страхового стажу позивача зараховано всі періоди. Розглянувши заяву позивача з наданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди роботи позивача згідно записів його трудової книжки НОМЕР_2 , в тому числі і періоди роботи у колгоспі, що підтверджуються розрахунком стажу. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, установив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.

З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , 06 травня 2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до Порядку 22-1 підрозділом, відповідальним за розгляд заяви позивача від 15.11.2024 та винесення відповідного рішення було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №75 від 14.05.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до рішення №75 від 14.05.2025, пенсійний вік відповідно до статті 26 Закону України №1058 становить 60 років. Вік заявника 60 років. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону №1058 становить 32 рокм. Страховий стаж особи становить 16 років 05 місяців 12 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці дата народження та дата заповнення записано іншим чорнилом. Також до стажу не зараховані періоди роботи позивача на підставі довідок від 16.04.2025 №15/Р-119-5, №15/Р-119-1, №15/Р-119-3, оскільки зазначено неповне ім`я по батькові.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення відмовити позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії №75 від 14.05.2025, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який набув чинності 01 січня 2004 року.

Частиною першою статті 9 Закону України № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з абзацами 2-13 частини першої статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу : з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; зі січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно з ч. 1ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України №1058-ІV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

Слід зазначити, що Закон України № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно з вимогами частин 1, 2 ст.56 Закон України № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі -Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за № 310 (далі Положення №310).

Відповідно до пунктів 1, 2 Положень №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Положень №310).

Згідно з пунктом 6 Положень №310, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Положень №310, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).

Під час розгляду справи встановлено, що позивач 06.05.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява від 06.05.2025 була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №75 від 14.05.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В подальшому, 27.05.2025 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №75 від 03.06.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, за результатами розгляду наданих документів загальний страховий стаж позивача склав 31 рік 29 днів.

Водночас суд зауважує, що позивачем заявлено позовні вимоги про:

визнання протиправним та скасування Рішення про відмову у призначенні пенсії №75 від 14.05.2025, що прийняте Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи: з 30.11.1982 по 31.10.1983 та з 01.01.1986 по 17.03.1987 в колгоспі «Ленінським шляхом» с.Кірове Оріхівського району Запорізької області; з 10.04.1987 по 30.07.1996 в колгоспі «Таврія» (з 23.07.1993 колективне сільськогосподарське підприємство «Таврія» с.Микільське Оріхівського району Запорізької області); з 01.08.1996 по 02.02.2000 в колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева с.Омельник Оріхівського району Запорізької області.

Суд звертає увагу, що з урахуванням змісту позовних вимог позивачем рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 75 від 03.06.2025, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії, не оскаржується та є чинним.

Також суд звертає увагу, що до страхового стажу позивача зараховано всі періоди роботи позивача згідно записів його трудової книжки НОМЕР_2 , в тому числі і періоди роботи у колгоспі, що підтверджуються розрахунком стажу наявним в матеріалах справи.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно.

Разом з тим, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (Постанова КАС ВС від 16.10.2024 у справі № 826/5982/18, від 18.07.2023 у справі № 826/27791/15, від 27.07.2022 у справі № 420/14973/21, від 23.06.2022 у справі № 522/22136/17).

Суд звертає увагу позивача, що останній не позбавлений права звернутись за захистом порушеного права в порядку визначеному КАС України, шляхом оскарження рішення ГУ ПФУ в Черкаській області.

Суд також враховує, що положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом із тим, вихід за межі позовних вимог у даній справі з метою належного захисту прав позивача призведе до необхідності зміни предмету, підстав позову та особи відповідача, що у відповідності до положень КАС України, є неприпустимим.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду з адміністративним позовом позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх порушених прав, а тому підстави для його задоволення відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку що позовні вимоги є необґрунтованими та у задоволенні позову необхідно відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова