Справа № 160/20371/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
14 липня 2025 року представник ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 21.01.2023 по 03.03.2025 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 21.01.2023 року по 31.12.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2025 року по 03.03.2025 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2025 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 03.03.2025 р. з врахуванням березня 2018 року, як базового місяця, з урахуванням абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку № 1078;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 03.03.2025 р. з врахуванням березня 2018 року, як базового місяця, з урахуванням абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку №1078.
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з розрахунку 100000 гривень на місяць за період з 04.05.2023 по 28.08.2023, з 23.09.2023 по 01.11.2023, з 11.11.2023 по 20.01.2024;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з розрахунку 100000 гривень на місяць за участь у бойових діях за період з 04.05.2023 по 28.08.2023, з 23.09.2023 по 01.11.2023, з 11.11.2023 по 20.01.2024;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування за період з 20.01.2024 року по 03.03.2025 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування за період з 20.01.2024 року по 03.03.2025 року;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022-2025 рік за 72 календарні доби з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022-2025 рік за 72 календарні доби з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період за 2019-2025 роки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням додаткової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019-2025, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням додаткової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2025 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо невидачі ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 01.03.2025 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 видане ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 01.03.2025 року.
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 21.01.2023 по 03.03.2025 р., виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2025 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з 21.01.2023 по 03.03.2025 р., виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2025 року;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце служби (проживання) у розмірі місячного грошового забезпечення;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 підйомну допомогу у зв`язку з переїздом на нове місце служби (проживання) у розмірі місячного грошового забезпечення.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 в період з 27.01.2023 року по 03.03.2025 року, що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_5 від 12.10.2016 року.
Відповідно до первинної медичної карти (форма №100) 20.01.2024 року ОСОБА_1 отримав поранення.
Відповідно до довідки про обставини травми №179 від 01.02.2024 р., 20 січня 2024 року внаслідок артилерійського обстрілу противником. в районі населеного пункту Архангельське Покровського району Донецької області.
Вважати, що поранення, старшого солдата ОСОБА_2 отримано під час проходження військової служби та пов`язано з виконанням обов`язків військової служби, пов`язане із захистом Батьківщини, під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України, під час виконання бойового завдання внаслідок артилерійського обстрілу противником. в районі населеного пункту Архангельське. Покровського району. Донецької області.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1128 ОСОБА_1 в період з 21.01.2024 по 26.01.2024 року перебував на лікуванні.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1811 ОСОБА_1 в період з 26.01.2024 по 26.02.2024 року перебував на лікуванні.
Відповідно до епікризу №45 ОСОБА_1 в період з 26.02.2024 по 19.03.2024 року перебував на лікуванні.
Згідно довідки ВЛК №4014 від 01.08.2024 року поранення ОСОБА_1 ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини.
Відповідно до довідки від 17.10.2024 №2919Д ОСОБА_1 перебував на лікуванні в період з 19.03.2024 по 17.10.2024.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №120 від 04.02.2025 р., з 21.01.2024 по 26.01.2024-КП "Дніпропетровська ОКЛ ім. Пирогова" ДОР, з 26.01.2024 по 26.02.2024 «КМКЛШІМД», з 26.02.2024 по 19.03.2024 ВМКЦ ЦР, з 19.03.2024 по 08.06.2024 ДНІ ЦЕР «Галичина», з 09.06.2024 по 30.06.2024 реабілітаційний заклад (Естонія), з 01.07.2024 року по 04.07.2024 ВМКЦ ЗР, з 04.07.2024 по теперішній час у ДНПЦКР «Галичина».
Травма, поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (довідка про обставини поранення № 179 від 01.02.2024 видана командиром військової частини НОМЕР_1 ).
За характером ушкоджень поранення відноситься до категорії тяжких згідно з наказом МОЗ України від 04.072007 №2370.
На підставі статей 63а, 78 графи І Розкладу хвороб: Непридатний до військової служби.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №64 від 03.03.2025 року старший солдат ОСОБА_3 , за контрактом, зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 27.02.2025 року 1641-РС, звільнений у відставку за підпунктом "б" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу.
Станом на день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 (03.03.2025), на думку позивача, з ним не проведено остаточного розрахунку грошового забезпечення, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати:
- грошового забезпечення з 21.01.2023 по 03.03.2025 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 01 січня 2023 року, на 01 січня 2024 року, на 01 січня 2025 року відповідно;
- індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 03.03.2025 р. з урахуванням березня 2018 року, як базового місяця, з урахуванням абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку № 1078;
- компенсації відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 73 (сімдесят три) дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2025 роки;
- компенсації щодо додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій, передбаченою пунктом 12 частина 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії й соціального захисту не надавалась, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення: за 2019 рік -14 діб, за 2020 рік -14 діб, за 2021 рік -14 діб, за 2022 рік -14 діб, за 2023 рік - 14 діб, за 2024 рік -14 діб, за 2025 рік -14 діб;
- грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року;
- компенсації щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, з урахуванням додаткової винагороди, яку позивач отримував під час проходження служби;
- компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки від 01.03.2025 року, виходячи із закупівельної вартості речового майна;
- підйомної допомоги у разі переїзду на нове місце відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженою наказом МОУ від 05.02.2018 №45;
- додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з розрахунку 100000 гривень на місяць пропорційно часу участі у бойових діях за періоди з 29.08.2023 по 03.09.2023, з 23.09.2023 по 19.01.2024, з 31.01.2024 по 15.07.2024, з 27.07.2024 по 28.09.2024 року;
- додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування, отриманого при безпосередній участі у бойових діях під час захисту Батьківщини за період з 20.01.2024 року по 03.03.2025 року, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Щодо визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення військовослужбовця за період з 21.01.2023 року по 03.03.2025 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка передбачала з 01.03.2018 збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
За період служби позивача у військовій частині НОМЕР_1 з 21.01.2023 року по 19.05.2023 діяла редакція Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року, яка передбачала що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
З огляду на принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі, підстав для застосування з 29.01.2020 року до спірних правовідносин, пов`язаних з перерахунком грошового забезпечення особам, звільненим з військової служби, норми пункту 4 Постанови КМУ №704 в попередній редакції, яка діяла до 24.02.2018 року (тобто, до внесення Змін, затверджених Постановою КМУ №103) не має.
Окрему аргументацію заслуговує позиція позивача відносного того, що потрібно застосувати редакцію пункту 4 Постанови КМУ №704, яка діяла в первісній редакції від 30.08.2017 року, проте попередньою редакцією, яка діяла безпосередньо перед нормою, яка була скасована є редакція зі змінами внесеними Постановою КМУ №1052 від 27.12.2017 року і саме якою було зазначено, що постанова набирає чинності з 01.01.2019 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704», яка набрала чинності 20.05.2023 року було скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 та внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, відповідно до яких установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, починаючи з 20.05.2023 року встановлення Законами України «Про державний бюджет» за 2023 рік прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн. відповідно не має своїм наслідком збільшення базової величини, з якої обраховуються розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, а отже і самого грошового забезпечення військовослужбовців.
Вищезазначена редакція була чинна у спірний період з 20.05.2023 року по 03.03.2025 року.
Щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 03.03.2025 р. з врахуванням березня 2018 року, як базового місяця, представник відповідача зазначив наступне.
01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 (далі - Постанова КМУ № 704), якою затверджено, зокрема: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби та Державної спеціальної служби транспорту згідно з додатком 2.
Тобто, на момент підвищення тарифних ставок в березні 2018 року позивач не проходив військову службу у відповідача та не отримував доходу, а отже в спірних правовідносинах не можливо розрахувати розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А) та дослідити перевищення розміру підвищення доходу (А) суми можливої індексації (Б), оскільки розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року має обчислюватись виходячи з суми грошового забезпечення позивача (включно зі всіма складовими грошового забезпечення, які не мають разового характеру), яке в лютому та березні 2018 року йому не нараховувалось і не виплачувалось.
В свою чергу, підвищення посадових окладів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в березні 2018 року не вплинуло на розмір грошового забезпечення позивача в контексті його зменшення або збільшення по відношенню до розміру грошового забезпечення у попередньому місяці, оскільки по-перше, позивач станом на березень 2018 року не проходив військову службу, по-друге, на момент початку військової служби позивача означена постанова вже була чинною та підлягала застосуванню до позивача, підвищення посадового окладу під час проходження служби внаслідок підвищення тарифних ставок у нього не відбулось.
Також, слід врахувати, що Постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", з набранням чинності якою пов`язано початок обчислення величини приросту індексу споживчих цін (січень 2008 року) для обчислення індексації-різниці у березні 2018 року, була чинною у період з 01.01.2008 по 01.03.2018, що виключає можливість будь-якого її застосування до спірних правовідносин з 01.01.2024 по 03.03.2025.
Отже, застосування положень абзаців 4-6 пункту 5 Порядку №1078 можливе тільки у разі якщо підвищення тарифних ставок (посадових окладів) відбулось під час проходження служби військовослужбовцем, якщо розмір підвищення його доходу дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Враховуючи викладене, до спірних правовідносин підлягають застосуванню тільки приписи Порядку № 1078, згідно яких для новоприйнятих військовослужбовців обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець.
Однак, виплата поточної індексації позивачем не оспорюється.
З урахуванням викладеного, підстав для виплати індексації-різниці за період з 01.01.2024 року по 03.03.2025 відсутні.
Щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з розрахунку 100000 гривень на місяць за період з 04.05.2023 по 28.08.2023, з 23.09.2023 по з 11.11.2023 по 20.01.2024, представник відповідача зазначив наступне.
На підтвердження періодів безпосередньої участі позивача у бойових діях за 2023 рік надаються рапорти командира підрозділу про участь позивача у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
З урахуванням наведеного у спірний період з 04.05.2023 по 20.01.2024 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, в повному обсязі та в повній відповідності до вимог чинного законодавства.
Підстав для донарахування додаткової винагороди з 04.05.2023 по 20.01.2024 відсутні.
Щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування за період з 20.01.2024 року по 03.03.2025 року, представник відповідача зазначив наступне.
Відповідно до виписки № 7046/445 із медичної карти стаціонарного хворого позивач закінчив стаціонарне лікування 20.02.2025 року. Після цієї дати жодних документів щодо перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 21.02.2025 по 03.03.2025 до військової частини НОМЕР_1 не надходило.
До позовної заяви підтверджуючі документи не додано.
Підстав для виплати додаткової винагороди за період з 21.02.2025 по 03.03.2025 відсутні.
Крім того, у ході перевірки даних, викладених у позовній заяві, було встановлено, що позивач з невідомих наразі причин не отримав додаткову винагороду за час знаходження на стаціонарному лікуванні за періоди з 30.05.2024 року по 08.09.2024 та з 28.12.2024 по 30.12.2024.
30 грудня 2025 року за даним фактом військовою частиною НОМЕР_1 призначено службове розслідування, про результати якого буде повідомлено адміністративний суд.
Щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022-2025 рік за 72 календарні доби з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року та за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2019-2025 років, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням додаткової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу, представник відповідача зазначив наступне.
Згідно пункту 2 розділу I Порядку №260 до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану.
Таким чином, з урахуванням правил розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпусток, додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, яка по своїй правовій природі є винагородою та одноразовим видом грошового забезпечення до розрахунку відповідної компенсації не включається.
З урахуванням положень діючого законодавства, позовна вимога щодо включення додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 до розрахунку грошової компенсації днів невикористаних основної та додаткової відпусток протирічить вимогам чинного законодавства та задоволенню не підлягає.
Щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби, представник відповідача зазначив наступне.
Пунктом 7 розділу XXIV Порядку 260 визначено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168 законодавцем віднесено до одноразового виду грошового забезпечення.
Окрім цього, пункт 7 містить застереження щодо неврахування винагород при розрахунку розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
З огляду на положення діючого законодавства, підстави для включення додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, до розрахунку розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відсутні.
Щодо ненарахування та невиплати грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби, представник відповідача зазначив наступне.
Відповідно до пункту 1 розділу ХХІІІ Порядку 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
За правилами пункту 6 розділу ХХІІІ Порядку 260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
З урахуванням наведеного, додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення не враховується.
Щодо невидачі довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 01.03.2025 року, представник відповідача зазначив наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі за текстом Порядок 178).
Пунктом 4 Порядку №178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Таким чином, оригінал довідки про вартість речового майна на руки військовослужбовцю не видається, а лишається у військовій частині.
27.02.2025 року позивач звернувся з рапортом про грошову компенсацію речового майна, що не було отримано під час проходження служби.
Після отримання рапорту, речовою службою військової частини НОМЕР_1 було складено довідку про вартість речового майна, що належить до видачі № 2 від 01.03.2025.
Оригінал довідки було долучено до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2025 №64 розмір компенсації за неотримане речове майно склав 56 369,58 гривень.
Щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 21.01.2023 року по 03.03.2025 року, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2025 року, представник відповідача зазначив наступне.
09 травня 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 на картковий рахунок позивача було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 56 369,58 грн. - 1,5% (військовий збір) = 55 524,03 гривень, що підтверджується довідкою по рахунку.
Представник відповідача зауважив, що повторне отримання грошової компенсації вартості речового майна діюче законодавство не передбачає.
З урахуванням викладеного, зобов`язання щодо виплати позивачеві грошової компенсації вартості неотриманого речового майна військовою частиною НОМЕР_1 виконано повністю до звернення позивача до суду.
Щодо ненарахування та невиплати підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце служби (проживання) у розмірі місячного грошового забезпечення, представник відповідача зазначив наступне.
Пунктом 1 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 №45 передбачено, що у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби.
Пунктом 3 Порядку 45 передбачено, що виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат.
Підстави для повторної виплати підйомної допомоги відсутні.
Представник відповідача додатково зазначив, що на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 №64 від 03.03.2025 року, військовою частиною НОМЕР_1 , 11 квітня 2025 року було виплачено позивачеві 185 844,16 грн. - 1,5 % (військовий збір) = 183056,49 грн., що підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку від 11.04.2025 року.
Сума виплати складається з:
- 58,06 грн. - оклад за військовим званням;
- 20,32 грн. - надбавка за вислугу років;
- 22 746,83 грн. - грошова допомога на оздоровлення за 2025 рік;
- 22 746,83 грн. - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік;
- 140 272,12 грн. - грошова компенсація невикористаних днів основної та додаткової відпусток.
З урахуванням наведеного, військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2025 року №64 було проведено всі належні виплати позивачеві до моменту звернення останнього до суду.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 в період з 27.01.2023 року по 03.03.2025 року, що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_5 від 12.10.2016 року.
Відповідно до первинної медичної карти (форма №100) 20.01.2024 року ОСОБА_1 отримав поранення.
Відповідно до довідки про обставини травми №179 від 01.02.2024 р., 20 січня 2024 року внаслідок артилерійського обстрілу противником. в районі населеного пункту Архангельське Покровського району Донецької області.
Вважати, що поранення, старшого солдата ОСОБА_2 отримано під час проходження військової служби та пов`язано з виконанням обов`язків військової служби, пов`язане із захистом Батьківщини, під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України, під час виконання бойового завдання внаслідок артилерійського обстрілу противником. в районі населеного пункту Архангельське. Покровського району. Донецької області.
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1128 ОСОБА_1 в період з 21.01.2024 по 26.01.2024 року перебував на лікуванні.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1811 ОСОБА_1 в період з 26.01.2024 по 26.02.2024 року перебував на лікуванні.
Відповідно до епікризу №45 ОСОБА_1 в період з 26.02.2024 по 19.03.2024 року перебував на лікуванні.
Згідно довідки ВЛК №4014 від 01.08.2024 року поранення ОСОБА_1 ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини.
Відповідно до довідки від 17.10.2024 №2919Д ОСОБА_1 перебував на лікуванні період з 19.03.2024 по 17.10.2024.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №120 від 04.02.2025 р. з 21.01.2024 по 26.01.2024 - КП "Дніпропетровська ОКЛ ім. Пирогова ДОР", з 26.01.2024 по 26.02.2024 «КМКЛШІМД», з 26.02.2024 по 19.03.2024 ВМКЦ ЦР, з 19.03.2024 по 08.06.2024 ДНІ ЦЕР «Галичина», з 09.06.2024 по 30.06.2024 реабілітаційний заклад (Естонія), з 01.07.2024 року по 04.07.2024 ВМКЦ ЗР. з 04.07.2024 по теперішній час у ДНПЦКР «Галичина».
Травма, поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (довідка про обставини поранення № 179 від 01.02.2024 видана командиром військової частини НОМЕР_1 ).
За характером ушкоджень поранення відноситься до категорії тяжких згідно з наказом МОЗ України від 04.072007 №2370.
На підставі статей 63а, 78 графи І Розкладу хвороб: Непридатний до військової служби.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №64 від 03.03.2025 року старший солдат ОСОБА_3 , за контрактом, зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 27.02.2025 року 1641-РС, звільнений у відставку за підпунктом "б" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу.
На виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 №64 від 03.03.2025 року, військовою частиною НОМЕР_1 , 11 квітня 2025 року було виплачено позивачеві 185 844,16 грн. - 1,5 % (військовий збір) = 183056,49 грн., що підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку від 11.04.2025 року.
Сума виплати складається з:
- 58,06 грн. - оклад за військовим званням;
- 20,32 грн. - надбавка за вислугу років;
- 22 746,83 грн. - грошова допомога на оздоровлення за 2025 рік;
- 22 746,83 грн. - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік;
- 140 272,12 грн. - грошова компенсація невикористаних днів основної та додаткової відпусток.
09 травня 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 на картковий рахунок позивача було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 56 369,58 грн. - 1,5% (військовий збір) = 55 524,03 гривень, що підтверджується довідкою по рахунку.
Станом на день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 (03.03.2025), на думку позивача, з ним не проведено з остаточного розрахунку грошового забезпечення, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати:
- грошового забезпечення з 21.01.2023 по 03.03.2025 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 01 січня 2023 року, на 01 січня 2024 року, на 01 січня 2025 року відповідно;
- індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 03.03.2025 р. з урахуванням березня 2018 року, як базового місяця, з урахуванням абзаців четвертого, п`ятого та шостого пункту 5 Порядку № 1078;
- компенсації відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за 73 (сімдесят три) дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2025 роки;
- компенсації щодо додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частина 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії й соціального захисту - не надавалась, грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення: за 2019 рік -14 діб, за 2020 рік -14 діб, за 2021 рік -14 діб, за 2022 рік -14 діб, за 2023 рік - 14 діб, за 2024 рік -14 діб, за 2025 рік -14 діб;
- грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік, з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року;
- компенсації щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 з урахуванням додаткової винагороди, яку позивач отримував під час проходження служби;
- компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки від 01.03.2025 року, виходячи із закупівельної вартості речового майна;
- підйомної допомоги у разі переїзду на нове місце відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженого наказом МОУ від 05.02.2018 №45;
- додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з розрахунку 100000 гривень на місяць пропорційно часу участі у бойових діях за періоди з 29.08.2023 по 03.09.2023, з 23.09.2023 по 19.01.2024, з 31.01.2024 по 15.07.2024, з 27.07.2024 по 28.09.2024 року;
- додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування, отриманого при безпосередній участі у бойових діях під час захисту Батьківщини за період з 20.01.2024 року по 03.03.2025 року, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення, окрім іншого, входять посадовий оклад та оклад за військовим званням.
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка передбачала з 01.03.2018 збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців (далі Постанова №704).
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення військовослужбовця за період з 21.01.2023 року по 03.03.2025 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році, суд виходить з наступного.
Закон України від 14.11.2019 року №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 рік, не містить.
Тобто, положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, з огляду на визначені в частині 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України правила, а також враховуючи, що починаючи з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, то положення постанови КМУ №704 підлягають застосуванню в частині, які не суперечать Законам про Державний бюджет.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у справі №440/6017/21 (постанова від 02.08.2022).
Разом з тим, суд враховує, що Закон України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначав лише розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не містив застережень щодо застосування такої розрахункової величини.
Натомість, вже Закони України від 15.12.2022 року №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», від 02.12.2021 №1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік», від 03.11.2022 №2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у статті 7 містять застереження щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, встановлений на 1 січня календарного року.
Таким чином, суд вважає, що грошове забезпечення позивача має обчислюватися з урахуванням положень статті 7 Законів про Державний бюджет, якою визначено сталу величину прожиткового мінімуму, який застосовується при визначенні посадових окладів.
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (п.6 розділу XXIII цього Порядку).
Відповідно до пункту 1 розділу XXIV вказаного Порядку військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Як передбачено пунктом 7 розділу XXIV вказаного Порядку, розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Отже, виплата вказаних одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань) безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що належним способом захисту в такому випадку є необхідність зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 21 січня 2023 року по 19 травня 2023 року визначивши його розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати грошового забезпечення позивачеві за період з 20.05.2023 року по 03.03.2025 року, суд зазначає наступне.
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка передбачала з 01.03.2018 збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
За період служби позивача у військовій частині НОМЕР_1 у період з 21.01.2023 року по 19.05.2023 діяла редакція Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року, яка передбачала що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
З огляду на принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі, підстав для застосування з 29.01.2020 року до спірних правовідносин, пов`язаних з перерахунком грошового забезпечення особам, звільненим з військової служби, норми пункту 4 Постанови КМУ №704 в попередній редакції, яка діяла до 24.02.2018 року (тобто, до внесення Змін, затверджених Постановою КМУ №103) не має.
Окрему аргументацію заслуговує позиція позивача відносного того, що потрібно застосувати редакцію пункту 4 Постанови КМУ №704, яка діяла в первісній редакції від 30.08.2017 року, проте попередньою редакцією, яка діяла безпосередньо перед нормою, яка була скасована є редакція зі змінами внесеними Постановою КМУ №1052 від 27.12.2017 року і саме якою було зазначено, що постанова набирає чинності з 01.01.2019 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704», яка набрала чинності 20.05.2023 року було скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 та внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, відповідно до яких установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, починаючи з 20.05.2023 року встановлення Законами України «Про державний бюджет» за 2023 рік прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн. відповідно не має своїм наслідком збільшення базової величини, з якої обраховуються розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, а отже і самого грошового забезпечення військовослужбовців.
Вищезазначена редакція була чинна у спірний період з 20.05.2023 року по 03.03.2025 року.
З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами представника відповідача та вважає, що в період з 20.05.2023 року по 03.03.2025 року грошове забезпечення позивачеві нараховувалося згідно вимог чинного законодавства.
Щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2024 року по 03.03.2025 року із застосуванням щомісячної фіксованої різниці між сумою індексації та розміром підвищення грошового забезпечення, суд зазначає таке.
Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядок №1078 поняття фіксованої суми індексації не містять.
Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку №1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року №526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.
Проте, постановою Уряду №1013 від 9 грудня 2015 року цей Додаток був викладений у новій редакції і з 1 грудня 2015 року у цьому Додатку, як і в цілому Порядку №1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.
У зазначених постановах Верховний Суд дійшов наступних висновків.
З 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 передбачають обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме:
- сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
- якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.
Провівши системне і цільове тлумачення абзаців 3, 4 Порядку №1078, Верховний Суд дійшов висновку, що у березні 2018 року як місяці підвищення доходу військовій частині належало вирішити питання, чи має останній право на отримання суми індексації-різниці.
Таким чином, суд зазначає, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Верховний Суд у вищезгаданій постанові дійшов висновку, що задля правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, необхідно встановити наступне: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Отже, для розрахунку необхідно встановити наступні складові:
- розмір підвищення грошового забезпечення;
- прожитковий мінімум у березні 2018 року;
- сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Для встановлення обставин підвищення розміру грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру), судом досліджено довідку нарахованого та виплаченого грошового забезпечення позивача у спірні періоди.
Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078, сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Таким чином, починаючи з березня 2018 року сума індексації з урахуванням абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 підлягала виплаті позивачеві щомісяця до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення.
Однак, щодо періоду нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 року по 03.03.2025 року, суд враховує наступне.
Відповідно до пункту 3 розділу Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" зупинено на 2023 рік дію Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Згідно зі статтею 39 Закон України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.
Міністерство соціальної політики України у листі від 04 січня 2024 року №2/0/214-24 надало роз`яснення, що підвищення посадових окладів (тарифних ставок) у січні 2024 року не відбувається, а отже обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починає здійснюватися з січня 2024 року.
Пунктом 11 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2024 року не перевищив поріг індексації 103%, у зв`язку з чим індексація грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2024 року по 03.03.2025 року склала 0,00 грн.
З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами представника відповідача та вважає, що відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачеві індексації за період з 01.01.2024 року по 03.03.2025 року.
Щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з розрахунку 100000 гривень на місяць за період з 04.05.2023 по 28.08.2023, з 23.09.2023 по 01.11.2023, з 11.11.2023 по 20.01.2024, суд виходить з наступного.
На підтвердження періодів безпосередньої участі позивача у бойових діях за 2023 рік надаються рапорти командира підрозділу, про участь позивача у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану регламентує розділ XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.
Відповідно до п. 4 розділу XXXIV Порядку 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Слід зазначити, що зазначений перелік документів на підтвердження участі військовослужбовців в бойових діях є виключним.
Зважаючи на це, періоди, вказані в довідці, не можуть бути використані як підстава для нарахування додаткової винагороди, оскільки вони включають як періоди безпосередньої участі у бойових діях, так і інші періоди, за які виплата не передбачена.
Щодо розміру проведених виплат додаткової винагороди позивачу за спірні періоди.
Оскільки позивач за період з 03.05.2023 по 24.05.2023 до безпосередньої участі у бойових діях не залучався, підстави для донарахування додаткової винагороди за період з 03.05.2023 по 24.05.2023 у розмірі 100000 гривень відсутні.
Оскільки позивач за період з 06.06.2023 по 12.06.2023 до безпосередньої участі у бойових діях не залучався, підстави для донарахування додаткової винагороди за період з 06.06.2023 по 12.06.2023 у розмірі 100000 гривень відсутні.
За липень 2023 року позивачеві було виплачено додаткову винагороду в розмірі 100000 гривень.
Оскільки позивач за період з 26.08.2023 по 27.08.2023 до безпосередньої участі у бойових діях не залучався, підстави для донарахування додаткової винагороди за період з 26.08.2023 по 27.08.2023 у розмірі 100000 гривень відсутні.
Оскільки позивач за період з 28.08.2023 по 10.09.2023 та з 18.09.2023 по 24.09.2023 до безпосередньої участі у бойових діях не залучався, підстави для донарахування додаткової винагороди за період з 28.08.2023 по 10.09.2023 та з 18.09.2023 по 24.09.2023 у розмірі 100000 гривень відсутні.
За жовтень 2023 позивачеві було виплачено додаткову винагороду в розмірі 100000 гривень.
Оскільки позивач за період з 01.11.2023 по 10.11.2023 до безпосередньої участі у бойових діях не залучався, підстави для донарахування додаткової винагороди за період з 01.11.2023 по 10.11.2023 у розмірі 100000 гривень відсутні.
З урахуванням викладеного, в спірний період з 04.05.2023 по 20.01.2024 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року у відповідності до вимог чинного законодавства.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для донарахування додаткової винагороди з 04.05.2023 по 20.01.2024 відсутні.
Щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок бойового травмування за період з 20.01.2024 року по 03.03.2025 року, суд виходить з наступного.
Відповідно пункту 1-2 постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
26.04.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено позивачеві додаткову винагороду за час перебування на стаціонарному лікуванні за періоди з 20.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 26.02.2024 в сумі 128 364,85 - 1.5% (військовий збір) = 126 439,38 грн.
Факт отримання зазначених коштів позивачем підтверджується довідкою по рахунку.
Факт отримання зазначених коштів позивачем підтверджується довідкою по рахунку.
Факт отримання зазначених коштів позивачем підтверджується довідкою по рахунку.
26.07.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено позивачеві додаткову винагороду з розрахунку 100000 гривень на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за періоди з 27.02.2024 по 29.02.2024 та з 01.03.2024 по 31.03.2024 у сумі 110 344,83 - 1,5% (військовий збір) = 108 689,66 грн.
Факт отримання зазначених коштів позивачем підтверджується довідкою по рахунку.
Факт отримання зазначених коштів позивачем підтверджується довідкою по рахунку.
Факт отримання зазначених коштів позивачем підтверджується довідкою по рахунку.
05.11.2024 та 22.11.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено позивачеві додаткову винагороду з розрахунку 100000 гривень на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за періоди з 30.07.2024 по 31.07.2024, з 01.08.2024 по 31.08.2024, з 01.09.2024 по 30.09.2024, з 01.10.2024 по 28.10.2024 у сумі 296 774,19 - 1,5% (військовий збір) = 292 322,58 грн.
Зазначена суму позивачем було виплачено двома транзакціями від 05.11.2024 на суму 193 504,84 грн. та від 22.11.2024 на суму 98 817,74 грн.
Факт отримання зазначених коштів позивачем підтверджується довідкою по рахунку.
24.12.2024 року військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено позивачеві додаткову винагороду з розрахунку 100000 гривень на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за періоди з 29.10.2024 по 31.10.2024, з 01.11.2024 по 29.11.2024 у загальній сумі 106 344,09 - 1,5% військовий збір = 104 748,93 грн.
Факт отримання зазначених коштів позивачем підтверджується довідкою по рахунку.
30.01.2025 року військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено позивачеві додаткову винагороду з розрахунку 100000 гривень на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за періоди з 30.11.2024, з 01.12.2024 по 27.12.2024 у загальній сумі 90 430,10 - 1,5% (військовий збір) = 89 073,65 грн.
Факт отримання зазначених коштів позивачем підтверджується довідкою по рахунку.
28.02.2025 року військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено позивачеві додаткову винагороду з розрахунку 100000 гривень на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за періоди з 01.01.2025 по 28.01.2025 у загальній сумі 93 548,39 - 1,5% (військовий збір) = 92 145,16 гривень.
Факт отримання зазначених коштів позивачем підтверджується довідкою по рахунку.
28.02.2026 військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено позивачеві додаткову винагороду з розрахунку 100000 гривень на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за періоди з 29.01.2025 по 31.01.2025, з 01.02.2025 по 20.02.2025 у загальній сумі 81 105,99 - 1,5% (військовий збір) = 79 889,40 гривень.
Факт отримання зазначених коштів позивачем підтверджується довідкою по рахунку.
Відповідно до виписки № 7046/445 із медичної карти стаціонарного хворого позивач закінчив стаціонарне лікування 20.02.2025 року, після чого, документів щодо перебування на стаціонарному лікуванні з 21.02.2025 по 03.03.2025 до військової частини НОМЕР_1 не надходило, крім того, й до позовної заяви підтверджуючих документів також не додано.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстави для виплати додаткової винагороди за період з 21.02.2025 по 03.03.2025 відсутні.
Щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2022-2025 рік за 72 календарні доби з урахуванням додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження служби, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року та за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2019-2025 років, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням додаткової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу, суд виходить з наступного.
Згідно пункту 2 розділу I Порядку №260 до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану.
Таким чином, з урахуванням правил розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпусток, додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, яка по своїй правовій природі є винагородою та одноразовим видом грошового забезпечення, до розрахунку відповідної компенсації не включається.
З урахуванням положень діючого законодавства, позовна вимога щодо включення додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, до розрахунку грошової компенсації днів невикористаних основної та додаткової відпусток протирічить вимогам чинного законодавства та задоволенню не підлягає.
Щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік та грошової допомоги на оздоровлення за 2025 рік, виплата яких передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби, суд виходить з наступного.
Пунктом 7 розділу XXIV Порядку 260 визначено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168, законодавцем віднесено до одноразового виду грошового забезпечення.
Окрім цього, пункт 7 містить застереження щодо неврахування винагороди при розрахунку розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
З огляду на положення діючого законодавства, суд приходить до висновку, що підстави для включення додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, до розрахунку розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік та при визначені розміру допомоги на оздоровлення за 2025 рік відсутні.
Щодо невидачі довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 01.03.2025 року та не виплати компенсації за неотримане речове майно за період з 21.01.2023 року по 03.03.2025 року, суд виходить з наступного.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі за текстом Порядок 178).
Пунктом 4 Порядку №178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Таким чином, оригінал довідки про вартість речового майна на руки військовослужбовцю не видається, а лишається у військовій частині.
27.02.2025 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом про здійснення грошової компенсації речового майна, що не було отримано під час проходження служби.
Після отримання рапорту, речовою службою військової частини НОМЕР_1 було складено довідку про вартість речового майна, що належить до видачі № 2 від 01.03.2025.
Оригінал довідки було долучено до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2025 №64 розмір компенсації за неотримане речове майно склав 56 369,58 гривень.
Судом встановлено, що 09 травня 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 на картковий рахунок позивача було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 56 369,58 грн. - 1,5% (військовий збір) = 55 524,03 гривень, що підтверджується довідкою по рахунку.
Суд зауважує, що повторне отримання грошової компенсації вартості речового майна діюче законодавство не передбачає, відтак зобов`язання щодо виплати позивачеві грошової компенсації вартості неотриманого речового майна військовою частиною НОМЕР_1 виконано повністю.
Щодо ненарахування та невиплати підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце служби (проживання) у розмірі місячного грошового забезпечення, суд враховує таке..
Пунктом 1 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 №45 передбачено, що у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби.
Пунктом 3 Порядку 45 передбачено, що виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат.
При вирішенні спору по суті, суд також додатково враховує наступне.
Відповідно до витягу з наказу командиру військової частини НОМЕР_1 №64 від 03.03.2025 року старший солдат ОСОБА_3 , за контрактом, зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 27.02.2025 року 1641-РС, звільнений у відставку за підпунктом "б" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу.
На виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 №64 від 03.03.2025 року, 11 квітня 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено позивачеві 185 844,16 грн. - 1,5 % (військовий збір) = 183 056,49 грн., що підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку від 11.04.2025 року.
Сума виплати складається з:
- 58,06 грн. - оклад за військовим званням;
- 20,32 грн. - надбавка за вислугу років;
- 22 746,83 грн. - грошова допомога на оздоровлення за 2025 рік;
- 22 746,83 грн. - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік;
- 140 272,12 грн. - грошова компенсація невикористаних за дні основної та додаткової відпусток.
З урахуванням наведеного, військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2025 року №64 було проведено всі належні виплати грошового забезпечення.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 21 січня 2023 року по 19 травня 2023 року, визначивши його розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 21 січня 2023 року по 19 травня 2023 року, визначивши його розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник