Справа № 400/1563/25
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1563/25

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного сервісного центру МВС на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру МВС про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

18 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного сервісного центру МВС щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористанні 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2020 рік, 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2021, 14 днів додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2022, 14 днів додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2023, 14 днів додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2024;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористанні 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2020 рік, 14 днів додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2021, 14 днів додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2022, 14 днів додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2023, 14 днів додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2024.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що станом на день прийняття наказу про звільнення його зі служби у вересні 2024 року, відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи про відсутність законних підстав для виплати компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що основна та додаткова щорічні відпустки а також додаткова відпустка працівника, який має дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи підлягають поділу на частини та грошовій компенсації. Виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про відпустки» не передбачена. Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем.

Апелянт наголосив, що відсутні підстави вважати правовідносини у цій справі подібними правовідносинам у справах Верховного Суду, на які посилається суд першої інстанції. Відповідно й відсутні підстави для задоволення вимог позовної заяви, що базуються не на конкретних чітко визначених правових нормах, а на висновках суду, складених за наслідками аналізу правовідносин в інших справах та системного зв`язку умов застосування правових норм за інших обставин. Подібні за змістом висновки про те, що за відсутності спеціального законодавства при звільненні працівника грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учасникам бойових дій не виплачується викладена Верховним Судом у постановах від 21 грудня 2023 року у справі № 300/4869/22, від 31 жовтня 2022 року у справі №241/2229/20.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником бойових дій з 2015 року, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 02.09.2015 року.

З 18 грудня 2020 року до 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 обіймав посаду адміністратора територіального сервісного центру в територіальному сервісному центрі МВС № 4843, № 4845, № 4841 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області, регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях відповідно.

24 вересня 2024 року наказом Головного сервісного центру МВС «Про звільнення ОСОБА_1 » №2/30/268-кл від 16.09.2024р. позивач звільнений з посади адміністратора територіального сервісного центру №4841 ( на правах відділу, м. Миколаїв) регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській Миколаївській та Херсонській областях ( філія ГСЦ МВС ) за угодою сторін, із припиненням державної служби.

06 грудня 2024 року листом за вих.№31/30/061139-аз/08-2024-855-2024 відповідач повідомив, що позивач як учасник бойових дій ( надалі УБД) відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551, ст.77-2 Кодексу законів про працю та статті 16-2 Закону України «Про відпустки» № 504, мав право на додаткову оплачувану відпустку, тривалість якої становить 14 календарних днів на рік та в 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 в додаткових оплачуваних відпустках не перебував.

Не погоджуючись з правомірністю дій відповідача щодо не виплати компенсації за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку звільнення учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про державну службу», Законом України «Про відпустки» та КЗпП України.

За приписами ст.83 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року, тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою державного службовця або за угодою сторін, що врегульовано ст. 86 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР, право на відпустки забезпечується:

- гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом;

- забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Аналогічні приписи містяться і в статті 77-2 КЗпП України.

За приписами ст.24 Закону № 504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні правила компенсації невикористаних додаткових відпусток встановлює ст.83 КЗпП України.

Отже, саме основна та додаткова щорічні відпустки а також додаткова відпустка працівника, який має дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи підлягають грошовій компенсації.

Викладене підтверджує доводи апелянта, що виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про відпустки» не передбачена.

Наведена правова позиція відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом в постанові по справі № 241/2229/20 від 31 жовтня 2022 року.

Верховний Суд зазначив, що виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про відпустки» не передбачена.

З огляду на роз`яснення Міністерства соціальної політики «Щодо застосування окремих норм законодавства про відпустки» від 18 серпня 2016 року види щорічних відпусток наведені пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про відпустки». До них належать: щорічна основна відпустка (стаття 6 Закону), додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 Закону), додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону), інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій визначена статтею 16-2 розділу III «Додаткові відпустки», тому вона не належить до категорії щорічних відпусток, а отже на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток.

Така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 750/9956/17 Верховний Суд дійшов висновку, що статтею 77-2 КЗпП України та пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» передбачено надання учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Оплата такої відпустки здійснюється за рахунок підприємства, а для її отримання статус працівника має бути підтверджений відповідним посвідченням учасника бойових дій або інваліда війни.

Додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. Вона надається у календарному році, а не за робочий рік, тобто незалежно від стажу роботи. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не можна перенести на наступний календарний рік, не можна подовжити у разі хвороби працівника та не можна ділити на частини.

Отже законодавством не передбачено можливості заміни зазначеної додаткової відпустки грошовою компенсацією, тому є обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Подібна правова позиція викладена Верховим Судом по справі № 300/4869/22 віл 21.12.2023 року, відповідно до якої ВС дійшов висновку, що у разі звільнення співробітника Служби судової охорони йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки, відповідно до вимог частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки». Однак дія цієї норми не поширюється на додаткову відпустку учасника бойових дій, а тому у випадку звільнення співробітника Служби судової охорони виплата грошової компенсації за невикористані ним дні такої відпустки не здійснюється.

Висновки, викладені у рішенні Верховного Суду від 16 травня 2019 року, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, у зразковій справі №620/4218/18, на які посилався позивач, підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у період, визначений підпунктами 17-18 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Справи №360/4127/19, №620/1487/20, №200/13837/19-а, на які послався суд першої інстанції задовольняючи позов, стосувалися позовів осіб, звільнених зі служби в поліції, пред`явлених до територіальних управлінь Національної поліції про оскарження бездіяльності щодо невиплати їм грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасникам бойових дій.

У зазначених справах Верховний Суд дійшов висновку про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за невикористані дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Такий висновок ВС робив на основі тлумачення пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у його взаємозв`язку із приписами пункту 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року №260.

У випадку ОСОБА_1 суб`єктний склад правовідносин, об`єкт і предмет правового регулювання не є подібними з переліченими справами, оскільки позивач звільнений з державної служби, і виплата компенсації за невикористану додаткову відпустку можлива лише у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу», Закону України «Про відпустки» та КЗпП України.

Суд першої інстанції на викладені обставини уваги не звернув, невірно застосував норми права, у в`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 18 березня 2025 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного сервісного центру МВС задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко