Справа № 300/5193/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" вересня 2025 р. справа № 300/5193/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій, -
Кузів В.М., в інтересах ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області (далі ГУ НП в Івано-Франківській області, відповідач), в якому просить:
визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування і невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2025 рік;
зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 днів, за 2019 рік у кількості 14 днів, за 2020 рік у кількості 14 днів, за 2021 рік у кількості 14 днів, за 2022 рік у кількості 14 днів, за 2023 рік у кількості 14 днів, за 2024 рік у кількості 14 днів та за 2025 рік у кількості 14 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що відповідач протиправно, на його переконання, на день виключення ОСОБА_1 із списків особового складу ГУ НП в Івано-Франківській області, не провів повного розрахунку, зокрема щодо виплати грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2025 роки.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
31.07.2025 відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, у якому представник заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. Натомість, в наказі про звільнення ОСОБА_1 від 02.05.2025 №198 о/с було визначено, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додатку відпустку за фактично відпрацьований час: у 2021 календарному році у кількості 32 доби, у 2022 календарному році у кількості 17 діб, у 2023 календарному році у кількості 45 діб, у 2024 календарному році у кількості 45 діб, у 2025 календарному році у кількості 15 діб, а відомості про виплату компенсацій за невикористану додаткову оплачувану відпустку учаснику бойових дій за 2015, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки в наказі відсутні. Також зазначено, що додаткова оплачувана відпустка учасника бойових дій надається за календарний рік (має бути використана працівником протягом календарного року), тобто якщо працівник не реалізував своє право на таку відпустку в поточному році, перенесення її на наступний не допускається. Представник відповідача звернув увагу, що протягом 2015-2025 років позивач не виявив бажання скористатися додатковою оплачуваною відпусткою для учасників бойових дій, про що свідчить відсутність рапорту щодо її надання, та з рапортом про грошову компенсацію даної відпустки. Із урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 23-25).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши та оцінивши в сукупності позовну заяву, відзив та письмові докази, встановив наступне.
Як з`ясовано судом, не заперечується сторонами та підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді заступника начальника відділу кримінального аналізу.
Так, наказом ГУНП в Івано-Франківській області №198 о/с від 02.05.2025 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 02.05.2025 (за власним бажанням). Вислуга років на день звільнення складала 27 років 08 місяців 05 днів (а.с. 11). Вказаним наказом №198 о/с від 02.05.2025 наказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку за фактично відпрацьований час: у 2021 календарному році у кількості 32 доби, у 2022 календарному році у кількості 17 діб, у 2023 календарному році у кількості 45 діб, у 2024 календарному році у кількості 45 діб, у 2025 календарному році у кількості 15 діб.
Згідно із посвідченням серії НОМЕР_1 від 24.02.2015, ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 10).
До вказаного листа відповідач додав довідку, якою підтверджено, що позивач проходив службу в УМВС в Івано-Франківській області з 26.08.1997 по 06.11.2015 та в ГУНП в Івано-Франківській області з 07.11.2015 по 02.05.2025. Додаткову відпустку як учасник бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 рік у кількості 14 діб, 2019 рік у кількості 14 днів, 2020 рік у кількості 14 днів, 2021 рік у кількості 14 днів, 2022 рік у кількості 14 днів, 2023 рік у кількості 14 днів, 2024 рік у кількості 14 днів та 2025 рік у кількості 14 днів, не використовував (а.с. 14).
Не погоджуючись з не виплатою компенсації за невикористані календарні дні додаткових відпусток як учаснику бойових дій за період 2015-2025 роки та вважаючи таке протиправними діями відповідача, що порушує права ОСОБА_1 , передбачені Конституцією та законами України, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Закон України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Відповідно до статті 5 Закону №3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
За приписами статті 12 Закону №3551-XII, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Як уже встановлено з матеріалів справи, позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення, виданого ГУНП в Івано-Франківській області серії НОМЕР_1 від 24.02.2015 (а.с. 10).
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII), служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (частина 2 статті 92 Закону №580-VIII).
Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).
Відповідно до частини дев`ятої та десятої статті 93 Закону №580-VIII, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Закон України від 05.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Приписами частини 1 статті 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».
Суд звертає увагу, що правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій, що знайшло своє відображення у постановах від 04.04.2018 у справі №805/5111/15-а, від 14.04.2021 у справі №620/1487/20, від 29.04.2021 у справі №200/602/20-а, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд указав, що у випадку звільнення поліцейського учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону №3551-XII.
Положення Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Таким чином, вказані норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.
Отже, у випадку звільнення поліцейських, які є учасниками бойових дій, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону №3551-ХІІ.
Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.
Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.
Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.
Як стверджує представник позивача та не заперечує відповідач, додаткова відпустка позивачу як учаснику бойових дій у 2015, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 роках не надавалася (а.с. 14).
Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що при звільненні ГУНП в Івано-Франківській області позивача як учасника бойових дій, останній мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015-2025 роках, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Водночас, суд наголошує, що в даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача (а не дії) у вигляді ненарахування і невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за спірний період.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору згідно із ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2025 рік.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.