Справа № 160/20248/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/20248/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу про відмову у забезпеченні позову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року (суддя Маковська О.В.) в справі №160/20248/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС) про визнання протиправним та скасування розпорядження від 13 червня 2025 року № 399 в частині анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №№2502066, 2502062, 2502067, 2502064, 2502241.

ОСОБА_1 подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 399 від 13 червня 2025 року в частині анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №№2502066, 2502062, 2502067, 2502064, 2502241.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апелянт вказує, що його основним видом діяльності як фізичної особи-підприємця є роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах, з метою здійснення якої ним й отримано відповідні ліцензії, а відсутність відповідних ліцензій унеможливлює здійснення відповідного виду господарської діяльності, що призведе до зупинення господарської діяльності, що потягне за собою неминучі негативні наслідки.

Звертає увагу на сталу практику Верховного Суду з питання забезпечення позову та вказує, що висновок суду першої інстанції про фактичне вирішення спору у обраний позивачем спосіб забезпечення позову, є неправильним, адже такий захід забезпечення позову спрямований лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що позивачем не обґрунтовано того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тобто не доведено наявності підстав, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, які є обов`язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову.

Також судом першої інстанції вказано про невстановлення наявності реальної та невідворотної загрози порушення прав заявника, яка не може бути ефективно відвернута іншими процесуальними способами, а обраний захід забезпечення позову створює непропорційні обмеження для майбутнього відповідача, наведені доводи у межах поданої заяви про забезпечення позову не є достатніми та обґрунтованими.

Суд визнає приведений висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що основним видом економічної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є роздрібна торгівля тютюновими виробами у спеціалізованих магазинах (а.с. 7).

Позивачем отримані наступні ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами:

№ 2502066 на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, селище Яворницьке, вул. Робоча, 19-а, кіоск, терміном дії з 24 квітня 2025 року;

№ 2502062 на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, м. Синельникове, вул. Виконкомівська, 64-е, кіоск, терміном дії з 24 квітня 2025 року;

№ 2502067 на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами за адресою: АДРЕСА_1 , кіоск, терміном дії з 24 квітня 2025 року;

№ 2502064 на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами за адресою: АДРЕСА_2 , кіоск, терміном дії з 24 квітня 2025 року;

№ 2502241 на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами за адресою: АДРЕСА_3 , кіоск, терміном дії з 24 квітня 2025 року.

Розпорядженням ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 399 від 13 червня 2025 року ліцензії №№2502066, 2502062, 2502067, 2502064, 2502241 анульовані, підстава анулювання «ст. 46 ч. 2 п.10 ЗУ № 3817 Факт відсутності ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності, встановлений контролюючим органом у ході перевірки та зафіксований у відповідному акті про відсутність ліцензіата та/або його уповноважених».

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Видами забезпечення позову за приписами частини першої статті 151 КАС України є: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною третьою статті 151 КАС України встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5).

За приписами частини шостої статті 151 КАС України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

За своєю суттю інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, покликаним забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не може вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких заходів мати незворотні наслідки.

Судом встановлено, що розпорядження про анулювання ліцензій, виданих фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами, прийнято ГУ ДПС у зв`язку з відсутністю ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18 червня 2024 року № 3817-IX (далі Закон № 3817-ІХ).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 3817-IX, ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, а також на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки можуть надаватися в автоматичному режимі у разі дотримання суб`єктом господарювання відповідних умов (частини перша статті 47 Закону № 3817-IX).

Порядок припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності визначений статтею 46 Закону № 3817-IX, частиною першою якої передбачено, що дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.

Частиною другою статті 46 Закону № 3817-ІХ установлені підстави для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, якою зокрема є факт відсутності ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності, що зазначені в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального та/або Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, факт відсутності уповноваженої особи за місцем зберігання, яке внесено до Єдиного реєстру місць зберігання за договорами про надання послуг із складського зберігання, встановлений контролюючим органом у ході перевірки та зафіксований у відповідному акті про відсутність ліцензіата та/або його уповноважених осіб (пункт 10).

У разі встановлення факту відсутності уповноваженої особи за місцем зберігання, яке внесено до Єдиного реєстру місць зберігання за договорами про надання послуг із складського зберігання, ця норма застосовується, якщо така уповноважена особа не з`явилася на місце зберігання протягом двох годин після встановлення такого факту посадовими особами податкового органу, що зафіксовано у відповідному акті.

До актів, передбачених цим пунктом, обов`язково долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначених фактів технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, та/або засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.

У разі встановлення факту відсутності ліцензіата за місцезнаходженням дія всіх наявних у ліцензіата ліцензій припиняється.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 46 Закону № 3817-ІХ рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності набирає чинності на другий робочий день за днем направлення відповідного рішення платнику податків.

Отже, на другий день робочий день за днем направлення рішення про припинення дії ліцензії платнику податків останній позбавляється права на провадження діяльності, зазначеної в такій ліцензії.

Надаючи оцінку характеру ймовірних наслідків спірного у цій справі рішення суб`єкта владних повноважень, про зупинення дії яких просив позивач у заяві про забезпечення позову, суд виходить з того, що оскаржуване розпорядження на другий робочий день за днем направлення платнику податків набрало чинності та створює правові наслідки у вигляді позбавлення можливості здійснення господарської діяльності з роздрібної торгівлі тютюновими виробами до моменту перевірки правомірності прийняття розпорядження ГУ ДПС від 13 червня 2025 року № 399 в частині анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №№2502066, 2502062, 2502067, 2502064, 2502241, виданих позивачу, в судовому порядку.

При цьому невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може ускладнити чи унеможливити поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, адже роздрібна торгівля тютюновими виробами, що є основним видом діяльності позивача, можлива лише за наявності відповідної ліценції, а тому її анулювання призведе до зупинення господарської діяльності, що очевидно потягне за собою такі неминучі наслідки як-от: втрати державного бюджету внаслідок несплати сум податків, позбавлення працівників роботи та, як наслідок, заробітної плати, повного зупинення господарської діяльності на об`єктах у зв`язку з відсутністю прибутку від реалізації тютюнових виробів, що призведе до значних втрат позивачем, які у випадку прийняття рішення у цій справі на користь позивача можуть бути пред`явлені до стягнення з бюджету.

На переконання суду, обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

В цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті, на що помилково вказує суд першої інстанції, і не свідчить про неправомірність висновку контролюючого органу про наявність підстав, визначених законодавством, для анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами. Оцінка таким обставинам має бути надана в межах вирішення спору по суті.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постановах від 15 квітня 2022 року в справі № 440/6755/21, від 14 грудня 2021 року в справі № 240/16920/21, від 22 серпня 2023 року у справі № 120/106662/22, від 27 червня 2024 року у справі № 380/16918/23.

Судом першої інстанції при постановленні ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову не враховані приведені вище обставини, а також висновки Верховного Суду у подібних в цій справі правовідносинах.

Судом першої інстанції не надана оцінка доводам позивача щодо наявності негативних наслідків, а саме, що анулювання ліцензій фактично позбавляє позивача права ведення господарської діяльності, що потягло неправильне вирішення питання.

Відтак, суд доходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу про відмову у забезпеченні позову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року в справі № 160/20248/25 задовольнити.

Ухвалу про відмову у забезпеченні позову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року в справі № 160/20248/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження скасувати.

Ухвалити в справі нове рішення.

Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Зупинити дію розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, вул. Сімферопольська, 17-а, м. Дніпро, 49005) від 13 червня 2025 року № 399 в частині анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами №№2502066, 2502062, 2502067, 2502064, 2502241, виданих фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ), до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 160/20248/25.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення 30 вересня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя А.О. Коршун