Справа № 520/17842/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

30.09.2025 р. справа №520/17842/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, спонукання суб"єкта владних повноважень до вчинення конкретного управлінського волевиявлення,
встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги: 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 при її виплаті; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з урахуванням раніше проведених виплат з 01.01.2025 року перерахунок та виплату пенсії без застосування понижуючих коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, визначених в пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану".

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення органом публічної адміністрації протиправного управлінського волевиявлення не одержує призначену у порядку Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсію у належному розмірі у зв`язку із обчисленням пенсії до виплати згідно з ст.46 Закону України від 19.11.2024р. №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та постановою КМУ від 03.01.2025р. №1.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що пенсія обчислена правильно та виплачується у розмірі згідно з ст.46 Закону України від 19.11.2024р. №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та постановою КМУ від 03.01.2025р. №1.

Суд, дослідивши доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ; належить до громадянства України; документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 ; згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 належить до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 року категорії 1; у якості пенсіонера знаходиться на обліку в установі відповідача; отримує від відповідача пенсію у порядку Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням суду у справі №520/18872/24 було зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату призначеної заявнику у порядку ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії, без обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 20.03.2024 року, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення №2-р(ІІ)/2024, з урахуванням раніше виплачених сум; рішення суду у справі №520/18872/24 набрало законної сили 03.02.2025р.

Станом на 01.03.2024р. субєкт владних повноважень обчислив пенсію заявника до нарахування у розмірі 73.948,58грн., а до виплати 20.930,00грн.; станом на 01.03.2025р. субєкт владних повноважень обчислив пенсію заявника до нарахування у розмірі 75.448,58грн., а до виплати 33.988,06грн.

Відтак, у межах спірних правовідносин субєктом владних повноважень було вчинено управлінське волевиявлення з приводу обчислення пенсії заявника до виплати із застосуванням норм постанови КМУ від 03.01.2025р.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу обчислення розміру пенсії до виплати із застосуванням норм постанови КМУ від 03.01.2025р. №1, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті та перевіряючи реально вчинене у межах спірних правовідносин управлінське волевиявлення субєкта владних повноважень критеріям за ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є субєктом владних повноважень, а відтак, на суспільні відносин за участю відповідача під час виконання функцій органу публічної адміністрації поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України.

Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі за текстом - Закон України від 09.07.2003р. №1058-ІV) (який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення"; далі за текстом - Закон України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ).

Разом і з тим, у сфері соціального захисту у формі пенсійного забезпечення спеціальним відносно заявника актом права є норми Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, згідно з ст.71 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Запроваджене ч.3 ст.67 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" обмеження (стосовно максимального розміру пенсії до виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність) було визнано таким, що не відповідає Конституції України рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024р. №2-р(ІІ)/2024 у справі №3-123/2023(229/23).

Інших обмежень в обчисленні розміру пенсії до нарахування чи в обчисленні розміру пенсії до виплати норми Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У силу спеціального застереження ч.4 ст.602 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції Закону України від 10.10.2024р. №4017-ІХ виплата, припинення та поновлення виплати пенсій здійснюються відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом та Законом України "Про адміністративну процедуру".

У розумінні п.3 ч.1 ст.2 Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру" адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).

Відповідно до ч.3 ст.8 Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру" адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.

Як то указано у ч.1 ст.17 Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру" особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи.

Частиною 2 ст.18 Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру" визначено, що адміністративний орган зобов`язаний повідомити особу про спосіб, порядок і строк оскарження адміністративного акта, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи.

Згідно з п.4 ч.1 ст.28 Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру" учасники адміністративного провадження мають право бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника.

Аналогічне за суттю правило включено законодавцем до положень ч.1 ст.63 Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру".

За правилами ч.1 ст.71 Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру" письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин. В адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). У разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку.

Згідно з ч.2 ст.87 Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру" протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема: 1) прийнятий адміністративним органом, що: а) не мав на це повноважень; б) використав дискреційні повноваження незаконно; 2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта; 3) порушує норми матеріального права; 4) не відповідає принципам адміністративної процедури.

Відповідно до ч.3 ст.87 Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру" порушення адміністративним органом передбаченої законом адміністративної процедури, якщо воно не вплинуло і не могло вплинути на правомірність вирішення справи по суті, не спричиняє протиправності адміністративного акта.

Розглядаючи справу, суд зауважує, що положеннями ст.46 Закону України від 19.11.2024р. №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та постанови КМУ від 03.01.2025р. №1 законодавцем було запроваджено правило, згідно з яким розмір пенсії до виплати у частці, котра перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, обчислюється із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Проте, відповідних змін до Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині обмеження пенсії до виплати будь-яким розміром внесено не було.

Тож, у межах спірних правовідносин має місце неузгодженість між приписами Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та між приписами ст.46 Закону України від 19.11.2024р. №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" і постанови КМУ від 03.01.2025р. №1.

Відтак, з огляду на норми ст.71 Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у межах спірних правовідносин субєкт владних повноважень повинен був віддати перевагу у застосуванні саме приписам Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та вчиняти управлінське волевиявлення з приводу обчислення розміру пенсії заявника до виплати з урахуванням положень Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру".

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування приватною особою новоствореного обовязку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У межах спірних правовідносин субєктом владних повноважень було вчинене управлінське волевиявлення у формі обчислення пенсії заявника до виплати із застосуванням положень постанови КМУ від 03.01.2025р. №1.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень не було забезпечено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини спірних правовідносин були зясовані не повно, положення належної норми права були витлумачені неправильно, субєкт владних повноважень хибно віддав перевагу у застосуванні приписам ст.46 Закону України від 19.11.2024р. №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" і постанови КМУ від 03.01.2025р. №1, а не нормам Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону України від 17.02.2022р. №2073-ІХ "Про адміністративну процедуру", унаслідок чого реально вчинене управлінське волевиявлення призвело до погіршення правового становища заявника за рахунок отримання пенсії не у повному обсязі проведених нарахувань.

Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати не доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого субєктом владних повноважень управлінського волевиявлення та навпаки доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин.

Указане є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову із наданням праву заявника захисту згідно з ч.2 ст.5, ч.2 ст.9 КАС України у спосіб, сформульований у резолютивній частині даного судового акту.

При цьому, суд зауважує, що в аспекті застосування положень ч.4 ст.245 КАС України під час розгляду справи постало питання змісту та співвідношення таких правових категорій як "призначення пенсії", "нарахування пенсії", "виплата пенсії", "перерахунок пенсії", "обчислення пенсії".

Розв`язуючи дане питання, суд бере до уваги, що ст.ст.80-85 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" у процедурі забезпечення громадян пенсіями прямо передбачені такі механізми як призначення пенсії та виплата пенсії.

Ці ж самі механізми згадані законодавцем і у приписах ст.ст.44-47 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також у приписах ст.ст.48-52 від 09.04.1992р. №2662-ХІІ Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

При цьому, оскільки останнім у часі з-поміж перелічених актів права був прийнятий Закон України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то саме положенням цього закону слід віддати пріоритет у застосуванні.

Згідно ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково деталізована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).

Відповідно до п.4.3 розділу IV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спору, суд доходить до переконання про те, що правова категорія "призначення пенсії" означає прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України правозастосовчого акту (письмового рішення як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця; правова категорія "обчислення пенсії" означає вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу грошового виміру пенсії; правова категорія "нарахування пенсії" означає вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу відображення належної конкретному громадянину грошової суми як пенсії за внутрішнім обліком установи; правова категорія "переведення з одного виду пенсії на інший" означає вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу призначення пенсії за іншої правовою підставою (тобто на підставі іншої норми закону); правова категорія "виплата пенсії" означає вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу ініціювання переказу безготівкових коштів у власність набувача - громадянина із правовим статусом пенсіонера; правова категорія "перерахунок пенсії" означає вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу визначення нового розміру грошового виміру пенсії.

Тож, виданий терорганом ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії.

Відтак, категорія "призначення пенсії" поглинає і категорію "обчислення пенсії", і категорію "нарахування пенсії", котрі є різним текстуальним викладенням одного і того ж процедурного елементу призначення пенсії.

Однак, у межах спірних правовідносин станом на 01.01.2025р. має місце подія вчинення суб`єктом владних повноважень не управлінського волевиявлення з приводу перерахунку пенсії (тобто обчислення нового розміру раніше вже призначеної пенсії), а подія вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу обчислення пенсії до виплати в обмеженому розмірі із одночасним вчиненням управлінського волевиявлення з приводу нарахування пенсії до обліку у повному обсязі.

Тож, субєкта владних повноважень належить обтяжити не обов`язком вчинення управлінського волевиявлення з приводу перерахунку пенсії, а обов`язком вчинення управлінського волевиявлення з приводу обчислення пенсії до виплати у розмірі нарахованої пенсії та обов`язком вчинення управлінського волевиявлення з приводу виплати нарахованої пенсії у повному обсязі.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 211, 241-244, 246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу обчислення призначеної у порядку Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії ОСОБА_1 до виплати із застосуванням положень ст.46 Закону України від 19.11.2024р. №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" і постанови КМУ від 03.01.2025р. №1.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області обчислити з 01.01.2025р. призначену у порядку Закону України від 28.02.1991р. №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсію ОСОБА_1 до виплати без застосування положень ст.46 Закону України від 19.11.2024р. №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" і постанови КМУ від 03.01.2025р. №1 і здійснити виплату з урахуванням раніше проведених платежів.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко