Справа № 380/28549/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/28549/23 пров. № А/857/19305/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Затолочного В.С., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року у справі № 380/28549/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ Провідник» до Львівської митниці про визнання дії та бездіяльності протиправними, -

суддя в 1-й інстанції Хома О.П.,

дата ухвалення рішення 26 квітня 2024 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІТ Провідник» (далі позивач ТзОВ «ІТ Провідник»), в інтересах якого діє адвокат Шокало Володимир Степанович, звернулося до суду з позовом до Львівської митниці (далі відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900809/2 від 02.08.2023; №UA209000/2023/900811/2 від 02.08.2023; №UA209000/2023/900812/2 від 02.08.2023 та №UA209000/2023/900843/2 від 08.08.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним на митну територію України було ввезено товар. З метою декларування та митного оформлення імпорту товару подано до Львівської митниці електронні митні декларації №23UA30U3, №23UA29U0, №23UA06U3, №23UA01U5 та документи для підтвердження заявленої митної вартості. Митна вартість товару заявлена декларантом за основним методом визначення митної вартості (за ціною контракту). Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару відповідач надіслав вимогу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості. У відповідь на запит декларант надав усі наявні в нього документи. Однак відповідачем 02.08.2023 та 08.08.2023 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900809/2, №UA209000/2023/900811/2, №UA209000/2023/900812/2 та №UA209000/2023/900843/2 та відмовлено у митному оформлені товару у зв`язку з прийняттям рішень про коригування митної вартості. Вважає оскаржені рішення протиправними та просить такі скасувати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року, з врахуванням ухвали про виправлення описки від 08.08.2024, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 02.08.2023 №UA209000/2023/900809/2; визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 02.08.2023 №UA209000/2023/900811/2; визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 02.08.2023 №UA209000/2023/900812/2; визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 08.08.2023 №UA209000/2023/900843/2; стягнуто з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ Провідник» 6761 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, його оскаржила Львівська митниця, оскільки вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права. Апелянт просив рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 у справі №380/28549/23 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Підставою для прийняття спірних рішень слугували виявлені розбіжності:

1) згідно п 5.3 контракту №02/26/01/23 від 26.01.2023 вказано, що оплата здійснюється Замовником шляхом попередньої оплати 100% вартості Товару протягом 10 днів з моменту отримання рахунку-фактури. Проте у рахунках фактурах зазначено термін оплати протягом 150 днів з моменту отримання рахунку-фактури, що суперечить умовам даного контракту;

2) у CMR не заповнена гр.22 у якій зазначається відправник товару;

3) в експортній декларації країни відправлення вартість товару не відповідає вартості товару, що зазначена у фактурах;

4) у гр. 3 CMR, пунктом розвантаження зазначено Ukraine пункт d ч. 1 ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів чітко визначає, що у вантажній накладній має міститися інформація про «місце і дату прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки», а саме географічний пункт, а не країну.

Апелянт наголосив, що відповідно до гр. 44 МД від 31.07.2023 № 23UA30U3; від 31.07.2023 № 23UA29U0; від 26.07.2023 № 23UA06U3; від 07.08.2023 № 23UA01U5 та карток відмови №UA209170/2023/002657, №UA209170/2023/002659, №UA209170/2023/002655, №UA209170/2023/002753 таких документів як «додаток №1 від 23.02.2023» до митного оформлення не було надано. Отже, таке спростування не заслуговує на увагу, оскільки митний орган не мав такого документу під час здійснення митного оформлення. Тому розбіжність між контрактом та рахунком-фактурою була наявна та не спростована жодним документом.

Оскільки умови оплати передплата 100% - наявність банківських документів є обов`язковою. Однак даний документ до митного контролю подано не було. Отже, під час митного оформлення у митного органу не було підтверджуючих перекладів поданих документів, які підтверджують заявлений рівень митної вартості. Суд не має права досліджувати обставини, які стосуються митної вартості, які не були предметом дослідження митного органу при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів. Представником позивача до позовної заяви було долучено, а судом досліджено платіжні документи №14 від 04.08.2023 та №15 від 15.08.2023 на суму 128705,80 євро та 64250,60 євро. Відповідно до МД від 31.07.2023 № 23UA30U3; від 31.07.2023 № 23UA29U0; від 26.07.2023 № 23UA06U3; від 07.08.2023 № 23UA01U5 загальна сума товарів становить 280531,40 євро, тоді як платіжні документи на суму 192956,4 євро.

Більше того, відповідно до гр. 70 платіжок №14 та №15 в призначення платежу вказано лише загальне посилання на контракт №02/26/01/23 від 26.01.2023. У зв`язку з відсутністю у банківських платіжних документах посилань на конкретні рахунки-фактури, по яким здійснювались поставки та подані до митного оформлення інвойси та надані разом з позовною заявою банківські документи не можливо пов`язати з даною поставкою.

Суд першої інстанції в обґрунтування рішення від 26.04.2024 зазначає: «позивачем до митного контролю було подано інвойс №1/11/07/2023 від 11.07.2023 у якому зазначена адреса доставки, а саме Україна, 02055, м. Київ, вул. Ахматової Анни, 34, офіс 132 та умови поставки DAP-Київ. Таким чином, при здійсненні поставки даного товару сторони узгодили умови DAP KYIV. Відповідно до умов поставки DAP продавець зобов`язаний поставити товар шляхом його надання у розпорядження покупця та оплатити усі витрати, пов`язані з товаром та транспортуванням, до моменту його поставки. З огляду на викладене, у вартість товару, який поставляє продавець, уже включені усі витрати, пов`язані з його транспортуванням.» Відповідно до рахунку-фактури №2/21/07/2023 від 21.07.2023 умови поставки DAP Київ. Відповідно до Інкотермс термін DAP означає, що продавець виконав своє зобов`язання з постачання тоді, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з ТЗ, який прибув у вказане місце призначення. Отже, умови поставки передбачають доставку у конкретне місце для розвантаження. До митного оформлення з транспортно-перевізних документів було надано ЦМР б/н від 25.07.2023. Проте, дослідивши цей документ, митним органом неможливо було встановити місце доставки (гр. 3), оскільки в ЦМР зазначено лише «Ukraine». В даному випадку (виходячи з умов поставки), доставка товару здійснюється безпосередньо у м. Київ, проте жоден транспортно-перевізний документ не може підтвердити, що саме кінцевим пунктом стане саме м. Київ. Оскільки умови поставки передбачають включення у ціну товару витрати за доставку до місця призначення і сам представник позивача не заперечує про це, тому підтвердження пункту доставки, з вказівкою конкретного місця у транспортно перевізних документах є необхідним. Більше того, в даних випадках декларант не надав до митного оформлення підтвердження оплати, яка згідно з контрактом мала бути вже здійснена. Поряд з тим, судом першої інстанцій було повністю проігноровано відсутність у митного органу під час митного оформлення будь-яких транспортно-перевізних документів.

Апелянт просив скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 у справі №380/28549/23 та прийняти постанову суду, якою відмовити ТзОВ «ІТ Провідник» у задоволенні позовних вимог в повному обсязі

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу. Зазначив, що жодних суперечностей між контрактом та рахунками-фактурами немає. Терміни оплати товару та умови оплати ціни товару не стосуються

Апелянтом також не враховано, що відомості щодо відправника товару містяться у графі 1 автотранспортної накладної. Наявність/відсутність певних реквізитів у CMR не впливає на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, оскільки недоліки щодо кількісних та якісних характеристик товару, вказаного у вантажній накладній, митним органом не виявлено.

Крім того, товарно-транспортна накладна у розумінні приписів ч. 2 ст. 53 МК України не є документом, інформація з якого випливає на визначення митної вартості товарів. Наголошено, що умови міжнародного перевезення товарів не стосуються й безпосередньо не впливають н ціну товару. У зв`язку з чим, самі по собі недоліки щодо оформлення вантажних накладних ЦМР, не є такими, що можуть бути підставою для сумніву щодо правильності визначення митної вартості товарів.

Також позивач вказав, що ціни зазначені у рахунках-фактурах в євро еквівалентні цінам у польських злотих та повністю відповідають тим, що зазначені в експортних деклараціях країни відправлення. Митна декларація країни відправлення за змістом ч. 2 ст. 53 МК України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів. Позивач не впливає на заповнення експортної декларації і тому подав його до митниці в такому вигляді, якому отримав від відправника.

Щодо розбіжностей в ч. 3 CMR, де пунктом розвантаження зазначено Ukraine, однак має зазначатися географічний пункт, а не країна, то вказано, що таке зауваження здійснене без врахування узгоджених сторонами умов поставки. За умовами контракту постачання товару здійснюється відповідно до видаткової накладної та рахунку-фактури, виставленого постачальником; умови поставки товару зазначені у рахунку-фактурі до договору. У відповідних рахунках-фактурах зазначено адресу доставки: Україна, 02055, м. Київ, вул. Ахматової Анни, 34 офіс 132 та умови поставки: DAP Kyiv. Такі умови свідчать про те, що вартість товару, який поставляє продавець, уже включені усі витрати, пов`язані з його транспортуванням.

Позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення/, а рішення Львівського окружного адміністративного суду у цій справі без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТзОВ «ІТ Провідник» зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань із присвоєнням коду .

Між ТзОВ «ІТ Провідник» (покупець) та компанією «MOVE CENTER SP. z. o. o.», Poland (постачальник, продавець) укладено зовнішньоекономічний Контракт №02/26/01/23, від 26.01.2023, відповідно до якого постачальник зобов`язується на умовах договору у зумовлені строки (строк) поставити товар, за що такий зобов`язується сплатити постачальнику грошову суму згідно даного Договору.

Відповідно до пункту 4.1. Контракту поставка товару здійснюється згідно до відповідної видаткової накладної та рахунку-фактури, виставленого постачальником.

Відповідно до пункту 5.3. Контракту оплата за цим договором здійснюється замовником на поточний рахунок постачальника, зазначений у п. 13 цього договору, шляхом попередньої оплати 100% вартості Товару, визначеної у відповідному рахунку-фактури (інвойсу) протягом 10-ти банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури (інвойсу) від Постачальника.

На виконання вимог Контракту №02/26/01/23 від 26.01.2023 згідно рахунку-фактури (інвойсу) №2/21/07/2023 від 21.07.2023 покупець придбав у продавця товар загальною вартістю 64 250,60 Євро.

Згідно до рахунку-фактури (інвойсу) №1/21/07/2023 від 21.07.2023 покупець придбав у продавця товар, загальною вартістю 64 250,60 Євро.

Згідно до рахунку-фактури (інвойсу) №1/17/07/2023 від 17.07.2023 покупець придбав у продавця товар, загальною вартістю 64 455,20 Євро.

Згідно до рахунку-фактури (інвойсу) №1/11/07/2023 від 11.07.2023 покупець придбав у продавця товар, загальною вартістю 87 575 Доларів США.

З метою митного оформлення товару позивач подав митному органу електронні митні декларації №23UA30U3, №23UA29U0, №23UA06U3, №23UA01U5, в якій визначив митну вартість такого товару, що імпортується, за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Позивач до митного контролю разом з митними деклараціями в якості підстави для застосування основного методу надав зазначені у графі 44 митної декларації документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її: Зовнішньоекономічний договір (контракт) №02/26/01/23 від 26.01.2023; доповнення до зовнішньоекономічного договору №2 від 01.06.2023; пакувальний лист б/н від 21.07.2023; рахунок-проформа №2/19/07/2023 від 21.07.2023; рахунок-фактура (Інвойс) №2/21/07/2023 від 21.07.2023; рахунок-фактура (Інвойс) №1/21/07/2023 від 21.07.2023; рахунок-проформа №1/19/07/2023 від 21.07.2023; автотранспортна накладна б/н від 25.07.2023; висновок про вартісні характеристики товарів №113/522 від 01.08.2023; лист-корекція №01/31 від 31.07.2023; копії митних декларацій країни відправлення.

Відповідачем відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2023/002657, №UA209170/2023/002659, №UA209170/2023/002655 та №UA209170/2023/002753.

Підставою для відмови у митному оформленні було прийняті митницею рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2023/900809/2, №UA209000/2023/900811/2, №UA209000/2023/900812/2 та №UA209000/2023/900843/2.

Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості товару від 02.08.2023 №UA209000/2023/900809/2, №UA209000/2023/900811/2, №UA209000/2023/900812/2 та від 08.08.2023 №UA209000/2023/900843/2 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 02.08.2023 №UA209000/2023/900809/2, №UA209000/2023/900811/2, №UA209000/2023/900812/2 та від 08.08.2023 №UA209000/2023/900843/2 є необґрунтованими та безпідставними, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, відтак позов про визнання протиправним та скасування вказаного рішення підлягає до задоволення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 1 МК України передбачено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно із положеннями п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За приписами ст.ст. 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частиною 1 ст. 51, ч. 1 ст. 52 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

За ч. 3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.

Отже, законодавцем визначено таку конструкцію регулювання митних відносин, за якою визнається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч. 3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Отже, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України №2 від 13.03.2017 «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч. 3 ст. 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

В пункті 2 ч. 5 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Своєю чергою, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товарів подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар.

Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезених товарів, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють їх вартість, відповідачем не доведено.

Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, подані декларантом документи в своїй сукупності підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Передумовою для прийняття оскаржених рішень слугувала наявність розбіжностей в документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, а саме:

1. Рішення про коригування митної вартості від 02.08.2023 №UA209000/2023/900809/2:

- згідно п 5.3 контракту №02/26/01/23 від 26.01.2023 вказано, що оплата здійснюється Замовником шляхом попередньої оплати 100% вартості Товару протягом 10 днів з моменту отримання рахунку-фактури. Проте у рахунку-фактурі від 21.07.2023 №2/21/07/2023 зазначено термін оплати протягом 150 днів з моменту отримання рахунку-фактури, що суперечить умовам даного контракту;

- у CMR № б/н від 25.07.2023 не заповнена гр.22 у якій зазначається відправник товару;

- в експортній декларації країни відправлення вартість товару не відповідає вартості товару, що зазначена у фактурі № 2/21/07/2023 від 21.07.2023;

- у гр. 3 CMR від 25.07.2023 № б/н, пунктом розвантаження зазначено Ukraine пункт d ч. 1 ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів чітко визначає, що у вантажній накладній має міститися інформація про «місце і дату прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки» а саме географічний пункт, а не країну.

2. Рішення про коригування митної вартості від 02.08.2023 №UA209000/2023/900811/2:

- згідно п 5.3 контракту №02/26/01/23 від 26.01.2023 вказано, що оплата здійснюється Замовником шляхом попередньої оплати 100% вартості Товару протягом 10 днів з моменту отримання рахунку-фактури. Проте у рахунку фактурі від 21.07.2023 №1/21/07/2023 зазначено термін оплати протягом 150 днів з моменту отримання рахунку-фактури, що суперечить умовам даного контракту;

- у CMR № б/н від 25.07.2023 не заповнена гр.22 у якій зазначається відправник товару;

- в експортній декларації країни відправлення вартість товару не відповідає вартості товару, що зазначена у фактурі № 1/21/07/2023 від 21.07.2023;

- у гр. 3 CMR від 25.07.2023 № б/н, пунктом розвантаження зазначено Ukraine пункт d ч. 1 ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів чітко визначає, що у вантажній накладній має міститися інформація про «місце і дату прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки», а саме географічний пункт, а не країну.

3. Рішення про коригування митної вартості від 02.08.2023 №UA209000/2023/900812/2:

- згідно п 5.3 контракту №02/26/01/23 від 26.01.2023 вказано, що оплата здійснюється Замовником шляхом попередньої оплати 100% вартості Товару протягом 10 днів з моменту отримання рахунку-фактури. Проте у рахунку-фактурі від 17.07.2023 №1/17/07/2023 зазначено термін оплати протягом 150 днів з моменту отримання рахунку-фактури, що суперечить умовам даного контракту;

- у CMR № б/н від 24.07.2023 не заповнена гр.22 у якій зазначається відправник товару;- в експортній декларації країни відправлення вартість товару не відповідає вартості товару, що зазначена у фактурі № 1/17/07/2023 від 17.07.2023;

- у гр. 3 CMR від 24.07.2023 № б/н, пунктом розвантаження зазначено Ukraine пункт d ч. 1 ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів чітко визначає, що у вантажній накладній має міститися інформація про «місце і дату прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки», а саме географічний пункт, а не країну.

4) Рішення про коригування митної вартості від 08.08.2023 №UA209000/2023/900843/2:

- згідно п 5.3 контракту №02/26/01/23 від 26.01.2023 вказано, що оплата здійснюється Замовником шляхом попередньої оплати 100% вартості Товару протягом 10 днів з моменту отримання рахунку-фактури. Проте у рахункуфактурі від 11.07.2023 №1/11/07/2023 зазначено термін оплати протягом 150 днів з моменту отримання рахунку-фактури, що суперечить умовам даного контракту;

- у CMR № б/н від 28.07.2023 не заповнена гр.22 у якій зазначається відправник товару;

- в експортній декларації країни відправлення вартість товару не відповідає вартості товару, що зазначена у фактурі № 1/11/07/2023 від 11.07.2023;

- у гр. 3 CMR від 28.07.2023 № б/н, пунктом розвантаження зазначено Ukraine пункт d ч. 1 ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів чітко визначає, що у вантажній накладній має міститися інформація про «місце і дату прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки» а саме географічний пункт, а не країну.

Апелянт стверджує про те, що вищевказані розбіжності слугували беззаперечною підставою для сумніву митниці щодо достовірності заявлених відомостей про митну вартість товару.

Щодо розбіжностей в частині умов оплати за умовами контракту та за рахунками-фактурами, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з договором поставки товару №02/26/01/23 від 26.01.2023 між ТОВ «ІТ Провідник» та Move Center Sp.z.O.O. (постачальник) постачальник зобов`язується на умовах договору у зумовлені строки (строк) поставити товар замовнику, за що замовник зобов`язується сплатити постачальнику грошову суму згідно даного договору (п. 2.1).

Ціна договору складається із загальної вартості поставленого товару протягом строку дії договору за всіма видатковими накладними, що підписані сторонами. Ціни на товар встановлюється в євро відповідно до умов поставки згідно додатку.

Оплата за цим договором здійснюється замовником на поточний рахунок постачальника, зазначений у п. 13 цього договору, шляхом попередньої оплати 100% вартості товару, визначеної у відповідному рахунку-фактури (інвойсу), протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури (інвойсу) від постачальника.

Згідно зі змінами від 23.02.2023 до договору №1 від 02/26/01/23 від 26.01.2023, сторони прийняли рішення змінити пункти договору, в зв`язку з чим викласти, зокрема, п.п. 5.1, 5.3 договору у наступній редакції: «5.1. Ціна договору складається із загальної вартості товару зазначеного в рахунках-фактурах (інвойсах), наданих постачальником на переплату або оплату по факту поставки товару протягом строку дії договору. 5.3 оплата за товар здійснюється покупцем в євро на рахунок продавця, 180 днів з дати митного оформлення на території України. Або передоплата, якщо це зазначено у рахунку-фактурі (інвойсі).».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що як у фактурах проформах, так і рахунках-фактурах щодо строків оплати зазначено150 днів після дати інвойсу.

Крім того, у відповідях на вимогу митного органу про надання документів, позивачем повідомлено, що розрахунок за товар відбудеться через 150 днів від дати інвойсу, про що є запис у відповідних фактурах.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що жодних суперечностей між умовами відповідного контракту та рахунками-фактурами немає.

Слід також зазначити, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості (невідповідність строків оплати, що визначені договором) не є тими розбіжностями (суперечностями) не можуть бути покладені в основу висновків митного органу щодо наявності розбіжностей у відомостях про митну вартість товару.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 804/6243/14, від 29.07.2020 у справі №420/1709/19.

Позивач також у відзиві на апеляційну скаргу в контексті доводів про ненадання митному органу банківських платіжних документів зазначив, що той факт, що на момент митного оформлення відповідні рахунки не були оплачені доведено платіжними дорученнями, які були досліджені судом під час розгляду справи в першій інстанції та на які покликається апелянт у своїй скарзі. Тобто, обов`язок дкеларанта надати банківські платіжні документи згідно вимог МК України виникає тільки у разі, якщо відповідні рахунки були оплачені. Проте, оскільки оплату визначено 150 днів з дати фактури, то станом на момент митного оформлення, відповідних платіжних документів не існувало.

Також позивач щодо ненадання додатку 1 до договору поставки митному органу при митному оформленні зауважив, що відповідна поставка обумовлена у фактурах, а порядок оплати зазначений при наданні пояснень митному органу.

Щодо незаповнення графи 22 CMR щодо відправника товару, то слід зазначити, що у долучених до матеріалів справи та наданим митному органу CMR інформація щодо відправника товару зазначена у графі 1: «відправник (найменування, адреса, країна)» та повністю його ідентифікують.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що наявність/відсутність окремих, необов`язкових реквізитів у CMR не впливає на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, оскільки недоліків щодо кількісних і якісних характеристик товару, вказаного у вантажній накладній, митним органом не виявлено. Своєю чергою, відповідачем не доведено, що відповідні недоліки у CMR є такими, що зумовили сумніви щодо правильності визначення митної вартості.

Щодо невідповідності вартості в експортній декларації країни відправлення вартості товару у фактурі, слід зазначити таке.

За змістом У рахунках-фактурах зазначено ціну товару в Євро. Своєю чергою, у експортних деклараціях країни відправлення ціну зазначено у польських злотих.

Позивач у позовній заяві, а також відзиві на апеляційну скаргу ствердив, що відповідно до законодавства Республіки Польща, для митних цілей в Республіці Польща застосовується фіксований курс валют на цілий місяць.

Суд першої інстанції встановив, що з 01.07.2023 по 31.07.2023 курс польського злотого до Євро становить: 1 Євро 4,4408 польських злотих, що відповідає відомостям сайту (www.money.pl|pieniadze|nbparch|celne). Як наслідок зазначена у рахунку-фактурі (інвойсі) від 21.07.2023 №2/21/07/2023 ціна 64 250,60 Євро становить 285 324 польських злотих, що повністю співпадає з сумою, зазначеною в експортній декларації країни відправлення від 27.07.2023 №23PL412020E0919537.

За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 03.05.2023 у справі №140/6689/20, оскільки конвертація валют здійснювалася на території Євросоюзу та на основі даних банківської системи Євросоюзу й вказувалася відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації, то митний орган не може вказувати на неточності щодо заявлення митної вартості позивачем, яким митна вартість товару визначена на підставі рахунка-фактури.

При цьому, що митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.

Щодо покликань митного органу на те, що у графі 3 CMR від 25.07.2023 №б/н пунктом розвантаження зазначено Ukraine, однак у вантажній накладній має міститися інформація про географічний пункт, а не країну, то суд зазначає таке.

Пунктами 4.1 та 4.2 договору поставки товару №02/26/01/23 від 26.01.2023 передбачено, що рлставка товару здійснюється згідно відповідної видаткової накладної та рахунку-фактури, виставленого постачальником. Умови поставки товару зазначені у рахунку-фактурі до цього договору та відповідних податкових накладних.

Додатком до вказаного договору №2 від 01.06.2023 сторони прийняли рішення змінити, зокрема, п. 4.1 до вказаного договору та викласти його у такій редакції: «4.1 постава товару здійснюється згідно відповідного рахунку-фактури, виставленого постачальником.».

Так, у долучених до матеріалів справи рахунках-фактурах, які також надавалися митному органу визначено поставку на умовах поставки: DAP Kyiv, адреса доставки: Ukraine 02055, Kyiv, 34, Akhmatova Anna str, office 132.

Умови поставки DAP згідно з Інкотермс-2010 (розшифровується «Delivered At Point» named point of destination) перекладаються як «Поставка в пункті», вказана назва пункту призначення означає, що продавець виконав свої зобов`язання щодо поставки, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув в зазначений пункт призначення. Згідно з умовами поставки DAP продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений пункт призначення, виконати експортне митне оформлення для вивезення товару з оплатою експортних мит і інших зборів у країні відправлення, однак продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення товару, сплачувати імпортні мита або виконувати інші імпортні митні процедури при ввезенні. Ціна DAP (DAP price) означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів і вартості доставки (фрахту) до зазначеного пункту призначення.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у вартість товару, який поставляє продавець, вже включені всі витрати, що пов`язані з його транспортуванням.

Із вищенаведеного слідує, що зазначені відповідачем розбіжності у поданих декларантом документах жодним чином не впливають на правильність визначення заявленої митної вартості та її складових, адже позивачем були спростовані можливі сумніви митного органу щодо зазначених розбіжностей, проте відповідач безпідставно та необґрунтовано не взяв це до уваги та не зазначив, яким чином зазначені розбіжності мають вплив на заявлену митну вартість і її складові.

Отже, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знаходять свого підтвердження.

З урахуванням викладеного, позивач відповідно до вимог ст.ст.52, 53 МК України подав всі необхідні документи для митного оформлення зазначеного товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в ч.3 ст.53 МК України, і відповідач не мав підстав для прийняття оскаржених рішення про коригування митної вартості та картки відмови.

Колегія суддів погоджується з послідовним висновком суду першої інстанції про те, що позивачем подано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто, підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.4 і 5 ст.58 МК України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

За обставин цієї справи відповідач не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом п .2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затв. наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.

Як вірно вказав суд першої інстанції, у спірних рішеннях митний орган лише вказав номери та дати митних декларацій, на основі яких було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.

Графа 33 оскаржуваних рішень не містить інформації який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості такого товару, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товару, відсутнє її коригування, не зазначено фактів, які вплинули або повинні вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості, тощо.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що фактурна вартість товару №1 в МД №205170/2023/21171 від 25.07.2023 року (джерелі інформації для коригування митної вартості) становить 46 028,8 дол. США.

Однак, фактурна вартість товару за кожною митною декларацією, поданою ТОВ «ІТ Провідник», є вищою, а саме: за МД №23UA30U3 від 31.07.2023 вартість товару становить 64 250,6 євро; за МД №23UA29U0 від 31.07.2023 вартість товару становить 64 250,6 євро; за МД №23UA06U3 від 26.07.2023 вартість товару становить 64 455,2 євро; за МД №23UA01U5 від 07.08.2023 вартість товару становить 87 575 дол. США.

Отже, розбіжності, що наведені митним органом в рішенні про коригування митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які с підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.

За таких обставин, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Доцільно зауважити, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такої позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 25.02.2020 у справі №260/718/19 та від 27.04.2020 у справі №140/804/19.

Так, нормою ч. 2 ст. 64 МК України встановлено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях

За усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому, наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, що зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 у справі №815/228/17 дійшов висновку про те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про розмитнення у попередніх періодах аналогічних товарів із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому, зазначені документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас, такі підтверджували числові значення митної вартості.

Разом з тим, митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

За таких обставин визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900809/2 від 02.08.2023; №UA209000/2023/900811/2 від 02.08.2023; №UA209000/2023/900812/2 від 02.08.2023 та №UA209000/2023/900843/2 від 08.08.2023, не відповідають критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, є протиправними та підлягають скасуванню.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року у справі №380/28549/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. С. Затолочний
Т. В. Онишкевич