Справа № 320/8293/24
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8293/24 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора Відділу №6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Селезень Тамари Олександрівни, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державного кадастрового реєстратора Відділу №6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області Селезень Тамари Олександрівни, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії державного кадастрового реєстратора Відділу №6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області Селезень Тамари Олександрівни щодо скасування в Державному земельному кадастрі та у Поземельній книзі, відкритій на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:016:0111, :03:016:0112, :03:016:0113, записів про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :03:016:0111, :03:016:0112, :03:016:0113, які на праві власності належать ОСОБА_1 , та в результаті яких відомості про них набули статусу архівних;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області щодо непоновлення в Державному земельному кадастрі та у Поземельній книзі, відкритій на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:016:0111, :03:016:0112 і :03:016:0113, записів (відомостей) про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :03:016:0111, :03:016:0112, :03:016:0113, які на праві власності належать ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області (його державних кадастрових реєстраторів) поновити в Державному земельному кадастрі та у Поземельній книзі, відкритій на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:016:0111, :03:016:0112 і :03:016:0113, записи (відомості) про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :03:016:0111, :03:016:0112, :03:016:0113, які на праві власності належать ОСОБА_1 , та відновити скасовані кадастрові номери земельних ділянок, а саме :03:016:0111, :03:016:0112 і :03:016:0113.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 закрито провадження у справі згідно пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, адже справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказану ухвалу, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що даний спір належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Відповідач подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу, в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, кожній особі надається право звернутися до адміністративного суду у разі, якщо дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та просити про їх захист.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року (справа № 826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Відтак, визначальним при вирішенні питання щодо юрисдикції спору є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Предметом спору у цій справі є поновлення в Державному земельному кадастрі та у Поземельній книзі, відкритій на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:016:0111, :03:016:0112 і :03:016:0113, записи (відомості) про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами :03:016:0111, :03:016:0112, :03:016:0113, які на праві власності належать ОСОБА_1 , та відновити скасовані кадастрові номери земельних ділянок, а саме :03:016:0111, :03:016:0112 і :03:016:0113.

Встановлено, із відомостей Державного земельного кадастру вбачається, що земельні ділянки, які позивач бажає зареєструвати :03:016:0111, :03:016:0112, :03:016:0113) мають перетин (накладаються) на земельну ділянку з кадастровим номером :03:016:0006, площею 13,2333 га, яка перебуває в комунальній власності Козинської селищної ради Обухівського району Київської області. В Державному земельному кадастрі також містяться відомості про зареєстроване речове право - право оренди земельної ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «ОК-ІНВЕСТ».

Земельні ділянки, які позивач бажає зареєструвати мають перетин (накладаються) на земельну ділянку з кадастровим номером :03:016:0006, а також зареєстроване речове право - право оренди земельної ділянки за третіми особами, отже, наявний спір про право та, фактично, у цьому конкретному випадку звернення до суду спрямоване на захист цивільного - майнового права позивача на земельні ділянки.

Згідно із ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Тому, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Такий зміст позовних вимог та характер правовідносини, щодо яких виник спір, вказує на те, що звернення до суду з цим позовом спрямоване, насамперед, на захист права позивача щодо земельної ділянки за рахунок можливого втручання у права та інтереси інших осіб.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що цей спір не пов`язаний із захистом прав у сфері публічно-правових відносин, водночас стосується цивільних прав та інтересів позивача. Участь у даному спорі суб`єкта владних повноважень не змінює його приналежності до приватно-правового, а отже не виводить його з-під категорії справ, розгляд яких віднесено до юрисдикції цивільного суду, оскільки публічно-правових відносин між сторонами цієї справи не виникло.

Вказаний висновок відповідає позиції, яку Велика Палата Верховного Суду висловила у постанові від 24.04.2019 у справі №128/3751/14-а.

Таким чином, дану справу належить розглядати за правилами цивільного судочинства, а тому суд першої інстанції правильно закрив провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Також на виконання вимог ч. 1 ст. 239 КАС України суд першої інстанції роз`яснив позивачу, що даний спір підлягає розгляду місцевим загальним судом у порядку цивільного судочинства.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 48, 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку