Справа № 600/5462/24-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5462/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач-2) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.08.2024 №70 про відмову в призначенні пенсії за віком (переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника) ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника згідно її заяви №9653 від 19.08.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника (померлого чоловіка) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність відомостей про перебування на утриманні померлого годувальника. Позивач не погоджується із прийнятим рішенням, оскільки надані пенсійному органу документи належним чином підтверджували факт перебування на утриманні померлого годувальника з на їх огляду на спільне проживання.

Відповідач-1, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки у позивача відсутнє право на переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», адже не підтверджено факт перебування на утриманні померлого годувальника.

Відповідач-2 також подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 02.12.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є отримувачем пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та є інвалідом І групи (загальне захворювання).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.12.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 помер.

Згідно паспортних даних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрованим місцем проживання є: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 17.10.2014 № про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 перемістилася з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 .

Згідно довідки від 13.07.2015 № про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та намелених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, ОСОБА_2 перемістився з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 .

Матеріали справи також містять анкету ОСОБА_1 від 06.04.2022 на отримання гуманітарної допомоги, зокрема засобів гігієни, одягу, взуття, постільної білизни та рушників, згідно якої вказано місце проживання: АДРЕСА_3 , а також вказано про членів сім`ї, зокрема про чоловіка ОСОБА_2 .

19.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про перерахунок пенсії за віком (переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника).

Згідно принципу екстериторіальності вказана заява ОСОБА_1 була направлена на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатами розгляду заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області рішенням «Про відмову у перерахунку пенсії» від 27.08.2024 №70 відмовило ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки не підтверджено факт перебування заявниці на утриманні померлого годувальника.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом від 04.09.2024 №2400-1706-8/36112 повідомило ОСОБА_1 про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення «Про відмову у перерахунку пенсії» від 27.08.2024 №70.

Вважаючи свої права порушеними в частині переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, позивач звернувся до суду з позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті пору.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 статті 5 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону №1058 виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно частини 3 статті 4 Закону №1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058 призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 10 Закону №1058 передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Тобто, законом встановлено право вибору позивача одного з виду пенсій.

Статтею 36 Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1)були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (ч.3 ст.36 Закону № 1058).

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії (ч.2 ст. 38 Закону № 1058).

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058 встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок №22-1).

Згідно пункту 2.3 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи, зокрема: документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника (пп. 9 п. 2.3).

Відповідно до пункту 2.11 Порядку №22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

З наведеного слідує, що для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, заявник, серед іншого, повинен надати документ про перебування на утриманні померлого годувальника. В свою чергу, такі документи можуть бути видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

Разом з тим, суд звертає увагу, що Порядок №22-1 не містить імперативної вказівки на вичерпний перелік документів, виключно якими може підтверджуватися факт спільного проживання члена сім`ї з годувальником з метою подальшого підтвердження перебування на його утриманні.

Як зазначалося судом вище, 19.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про перерахунок пенсії за віком (переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника померлого чоловіка ОСОБА_2 ).

При цьому, в матеріалах справи містяться документи (паспорті дані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , довідки ВПО ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , анкета ОСОБА_1 від 06.04.2022 на отримання гуманітарної допомоги), якими безумовно підтверджується факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У ході судового розгляду справи відповідачі не заперечували факт подання зазначених вище документів ОСОБА_1 до пенсійного органу при зверненні із заявою від 19.08.2024.

За результатами розгляду заяви та поданих документів, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області оскаржуваним рішенням відмовило ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», адже не підтверджено факт перебування заявниці на утриманні померлого годувальника.

Таким чином, не підтвердження ОСОБА_1 факту перебування на утриманні ОСОБА_2 слугувало єдиною підставою для прийняття рішення про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Проте, суд не погоджується із такими висновками пенсійного органу, оскільки, як зазначалося вище, подані ОСОБА_1 документи, зокрема паспорт ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , довідки ВПО ОСОБА_1 та ОСОБА_2 анкета ОСОБА_1 від 06.04.2022 на отримання гуманітарної допомоги, належним чином підтверджують факт їхнього спільного проживання, відтак і факт перебування на утриманні померлого годувальника, в розумінні пункту 2.11 Порядку №22-1.

При цьому, суд вкотре наголошує, що ані приписи Закону №1058, ані положення Порядку №22-1 не містять вичерпного переліку документів, виключно якими може підтверджуватися факт спільного проживання члена сім`ї з померлим годувальником і, відповідно, факт перебування на його утриманні, а тому суд вважає, що подані ОСОБА_1 документи за своїм змістом відповідають вимогам Порядку №22-1 та підтверджують факт її спільного проживання з померлим годувальником та перебування та його утриманні.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової частини конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011.

У справі Трегубенко проти України (заява № 61333/00, пункт 53) Суд вказав, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, зокрема інтерес суспільства та умови, передбачені законом. Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар.

Таким чином, позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).

З огляду на викладене та беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відмовляючи позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсії у зв`язку із втратою годувальника, діяло не на підставі, у межах та у спосіб, що визначені законом.

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області «Про відмову у перерахунку пенсії» від 27.08.2024 №70 є протиправним та підлягає скасуванню, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, з огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на дискреційність повноважень пенсійного органу щодо переведення з одного виду пенсії на інший, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде, окрім визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 19.08.2024 про переведення з пенсії на віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, із обов`язковим урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

При цьому, суд наголошує, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, як суб`єкт владних повноважень, що відмовив позивачу переведенні з одного виду пенсії на інший, зобов`язаний повторно розглянути заяву та прийняти відповідне рішення із врахуванням висновків суду у цьому рішенні.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат у виді судового збору не здійснюється.

Крім того, в позовній заяві міститься вимога щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 5000,00 грн.

Разом з тим, в ході судового розгляду справи ані позивач, ані представник позивача не надали суду належні докази на підтвердження понесених витрат у зв`язку із зверненням позивача за професійною правничою допомогою, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача таких витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.08.2024 №70 «Про відмову у перерахунку пенсії), яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії (переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника) від 19.08.2024 із обов`язковим урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

4. У задоволенні іншої частин позову, - відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці,58002, ).

Суддя В.О. Григораш