Справа № 216/4580/17
Суддя: ЦИМБАЛІСТЕНКО О. В.
Дата ухвалення: 2025-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/4580/17
провадження 2-а/216/1/25
УХВАЛА

іменем України

21 серпня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Цимбалістенко О.В.,

секретаря судового засідання Радочин Д.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Криворізької міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Садівничого товариства «Еліта», ОСОБА_2 , про скасування рішення, відновлення в членстві та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Суть справи.

До Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Виконавчого комітету Криворізької міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Садівничого товариства «Еліта», ОСОБА_2 , про скасування рішення, відновлення в членстві та визнання права власності (уточнені позовні вимоги від 04 жовтня 2019 року), у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Садівничого товариства «ЕЛІТА», код ЄДРПОУ - 24600822 по виключенню позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із членів садівничого товариства «ЕЛІТА»;

- зобов`язати садівниче товариство «ЕЛІТА поновити позивача в членах товариства;

- зобов`язати виконавчий комітет Криворізької міської ради внести зміни до рішення виконкому Криворізької міської ради від 28.08.2013 року за № 2176 в частині скасування визнання права власності за громадянкою ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :08:116:0037, за № 9 в садівничому товаристві «ЕЛІТА», ;

- зобов`язати виконавчий комітет Криворізької міської ради внести зміни до рішення міської ради від 24.10.2012 року за № 1480 та рішення Криворізької міської ради від 28.08.2013 року за № 2176 в частині визнання за позивачем - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 права власності на земельну ділянку під номером 9, кадастровий номер :08:116:0037 в садівничому товаристві «ЕЛІТА» .

Процесуальні дії суду та учасників справи.

26 грудня 2024 року винесено розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, в зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 з посади судді Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі ухваленого 03 грудня 2024 року рішення Вищої Ради Правосуддя. Відповідно до протоколу від 26 грудня 2024 року адміністративну справу № 216/4580/17 було розподілено судді Цимбалістенко О.В.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання.

Учасники справи в чергове підготовче судове засідання не з`явились будучи належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи.

Суд зазначає, що згідно з приписами ч.2 ст.44 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, добросовісність вимагає здійснення процесуальних прав лише з метою, з якою їх було надано.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Відповідно до частини першої статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання цими правами не допускається.

Приписами п. 2 ч.3 ст.205 КАС України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, а також процесуальні строки розгляду справи, враховуючи повторну неявку учасників справи до зали судових засідань, суд вважає розглянути справу без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч.4 ст.229 КАС України.

Висновки суду.

Щодо позовних вимог в частині визнання неправомірними дії Садівничого товариства «ЕЛІТА», код ЄДРПОУ - 24600822 по виключенню позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із членів садівничого товариства «ЕЛІТА»; зобов`язання садівничого товариства «ЕЛІТА» поновити позивача в членах товариства.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п.24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, що покликаний розмежувати як компетенцію різних ланок судової системи так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

До адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до положень частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Порівняльний аналіз змісту статті 20 ГПК та статті 19 КАС у сукупності дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Предметом однієї з позовних вимог у даній справі є оскарження дій керівника Садівничого товариства «Еліта» щодо виключення позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 із членів садівничого товариства «Еліта»

Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з ч. 3 ст. 167 ГК України корпоративні відносини визначаються як відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Стаття 55 Господарського кодексу України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у Господарського кодексу України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3 Господарського кодексу України).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 Господарського кодексу України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 Господарського кодексу України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 Господарського кодексу України).

Зазначені норми кореспондуються з нормами статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України "Про кооперацію".

За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України "Про кооперацію" кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статті 2 Закону України "Про кооперацію").

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 жовтня 2020 року у справі № 695/2665/16-ц, від 20 січня 2021 року у справі № 187/1626/18.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство (стаття 10 Закону України "Про кооперацію").

Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу (стаття 11 Закону України "Про кооперацію").

Отже, кооператив є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту, має відповідні фонди.

Члени обслуговуючого кооперативу є носіями корпоративних прав, зокрема, у їх відносинах з кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

Отже, оскільки спір стосується реалізації прав членів кооперативу на управління кооперативом, тобто корпоративних за змістом правовідносин, а відповідно до статті 20 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають із корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів, то він підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Визначення законом особливостей правового, організаційного, економічного та соціального функціонування кооперативів прямо передбачено приписами ГК України і наявність таких особливостей, зокрема, щодо розподілу голосів членів кооперативу під час прийняття рішення, способу реалізації членами кооперативу своїх прав на участь в діяльності кооперативу, управлінні ним не суперечить змісту та природі корпоративних відносин.

Таким чином, враховуючи що спір у цій справі виник у зв`язку з порушенням прав члена кооперативу щодо можливості брати участь в діяльності кооперативу, суд вважає, що даний спір має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24.04.2019 у справі №509/577/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -81691869), від 01.10.2019 у справі №910/7554/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -85412911), від 17.12.2019 у справі №904/4887/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86566266).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, правові висновки, викладені у вищевказаних постановах Верховного Суду та її Великої Палати, підлягають обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання виконавчого комітету Криворізької міської ради внести зміни до рішення виконкому Криворізької міської ради від 28.08.2013 року за № 2176 в частині скасування визнання права власності за громадянкою ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :08:116:0037, за № 9 в садівничому товаристві «ЕЛІТА», ; зобов`язання виконавчого комітету Криворізької міської ради внести зміни до рішення міської ради від 24.10.2012 року за № 1480 та рішення Криворізької міської ради від 28.08.2013 року за № 2176 в частині визнання за позивачем - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 права власності на земельну ділянку під номером 9, кадастровий номер :08:116:0037 в садівничому товаристві «ЕЛІТА» , суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище до до адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникабть зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

В обґрунтування вищезазначених вимог позивач зазначає, що з моменту організації вищевказаного товариства - 1958 рік за первинної назвою «Електрик 1», володільцем і корстувачем земельної ділянки під номером 9 був дідусь позивача - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 після дідуся володільцем та користувачем земельної ділянки під № 9 у садівничому товаристві став батько позивача - ОСОБА_5 , що підтверджується копією членської книжки садовода під № 9. Батько - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після смерті батька володільцем та користувачем земельної ділянки та садівничого будиночка садівничому товаристві була мама позивача- ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після смерті ОСОБА_6 володільцем та користувачем земельної ділянки з дачним будиночком під № 9 в садівничому товаристві «ЕЛІТА» стала - ОСОБА_1 . В подальшому керівництво садівничого товариства «ЕЛІТА» почало створювати перешкоди для ОСОБА_7 ( який діяв в інтересах позивача) у володінні та користуванні дачним будиночком та земельною ділянкою під N 9 в садівничому товаристві.

19.08.2017 року представником за довіреністю ОСОБА_7 було виконано звернення за вх.. № С-8584-П до виконкому Криворізької міської ради.

На вищевказану заяву отримано відповідь від управління містобудування, архітектури та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради за № 600 від 31.08.2017 року.

В тексті відповіді зазначено : «На підставі звернення громадянки ОСОБА_2 від 09.09.2012 року та довідки садівничого товариства «ЕЛІТА» за підписом голови товариства Брюхович О.С. про те, що ОСОБА_2 є членом садівничого товариства та їй надана земельна ділянка під № 9 у користування з 2001 року.

Рішенням міської ради від 24.10.2012 року за № 1480»Про затвердження технічної документації із землеустрою, безоплатну передачу земельної Ділянки у власність садівничому товариству «ЕЛІТА» та надання дозволу на виготовлення технічної документації громадянам його членам, громадянці ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки № 9 у натурі ( на місцевості) для подальшої передачі її у власність для ведення садівництва.

Рішенням міської ради від 28.08.2013 року за № 2176 « Про безоплатну передачу у власність, спільну часткову, спільну сумісну власність земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) ведення садівництва та особистого селянського господарства» земельна ділянка № 9 у садівничому товаристві «ЕЛІТА» ( кадастровий номер :08:116:0037) була передана у власність ОСОБА_2 .

Також в листі - відповіді за № 600 від 31.08.2017 року вказано по тексту : Керуючись п.2 ст.158 Земельного кодексу України, яким врегульовано вирішення земельних спорів з приводу володіння, користування та розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян рекомендовано звернутися до суду за місцезнаходженням земельної ділянки.

Тобто, у цій справі існує невирішений спір про право на земельну ділянку, що унеможливлює його розгляд за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності (постійного користування) на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України, у частині першій якої зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п.10 ч.1 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу-місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, визнання незаконними дій суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Аналіз змісту статті 19 КАС України та вищезазначеих статей ЦПК України дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування юрисдикції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень); визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав особи.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Враховуючи наведе, суд дійшов висновку, що спір стосовно внесення змін у рішення виконкому Криворізької міської ради шляхом скаскасування рішення в частині визнання права власності за громадянкою ОСОБА_2 на земельну ділянку та визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, не належить до юрисдикції адміністративного судочинства. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до порушення цивільних прав, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконною (протиправною) такої бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, ураховуючи суть спору та суб`єктний склад спірних правовідносин у справі, суд вважає, що цей спір має вирішуватися судами за правилами ГПК України та ЦПК України.

Окрім цього ч.4 ст. 172 КАС України зазначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі та роз`яснити позивачу, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій Садівничого товариства «ЕЛІТА», код ЄДРПОУ - 24600822 по виключенню позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із членів садівничого товариства «ЕЛІТА»; зобов`язання садівничого товариства «ЕЛІТА» поновити позивача в членах товариства віднесені до юрисдикції господарського суду та мають розглядатись в порядку господарського судочинства.

Роз`яснити позивачу, що позовні вимоги про зобов`язання виконавчого комітету Криворізької міської ради щодо внесення змін до рішення виконкому Криворізької міської ради від 28.08.2013 року за № 2176 в частині скасування визнання права власності за громадянкою ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер :08:116:0037, за № 9 в садівничому товаристві «ЕЛІТА», ; зобов`язання виконавчого комітету Криворізької міської ради щодо внесення змін до рішення міської ради від 24.10.2012 року за № 1480 та рішення Криворізької міської ради від 28.08.2013 року за № 2176 в частині визнання за позивачем - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 права власності на земельну ділянку під номером 9, кадастровий номер :08:116:0037 в садівничому товаристві «ЕЛІТА» , віднесені до юрисдикції місцевих загальних судів, спір підлягає вирішеннню у порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною другою статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись статтями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Провадження в адміністративній справі закрити.

2. Роз`яснити позивачу, що позовні вимоги стосовно визнання неправомірними дій Садівничого товариства «Еліта» по виключенню позивача з із членів садівничого товариства підлягають розгляду господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України.

3. Роз`яснити позивачу, що позовні вимоги стосовно внесення змін до рішення виконкому Криворізької міської ради підлягають розгляду місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства.

4. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи.

5.Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

6. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Повний текст ухвали складений 21 серпня 2025 року.

Суддя О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО