Справа № 320/24672/25
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року Справа №320/24672/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної охорони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Управління Державної охорони України (далі відповідач, УДО України), в якому просить суд:

1. Визнати протиправним рішення Управління державної охорони України, оформлене листом Управління державної охорони України № 1/9/5-49 від 17.01.2025 за підписом начальника Управління полковника ОСОБА_2 ;

2. Визнати протиправним рішення Управління державної охорони України, оформлене протоколом засідання житлово-побутової комісії Управління державної охорони України від 03 грудня 2024 № 6;

3. Зобов`язати Управління державної охорони України прийняти рішення про наявність права у ОСОБА_1 на виключення квартири АДРЕСА_1 жилою площею 53,80 кв.м. з числа службових жилих приміщень УДО України для забезпечення ОСОБА_1 та його сім`ї вказаною квартирою як постійним житлом на підставі його Рапорту від 02.09.2024;

4. Зобов`язати Управління державної охорони України направити відповідне клопотання (рішення) з належно оформленими документами до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про виключення квартири АДРЕСА_1 жилою площею 53,80 кв.м. зі складу службових жилих приміщень УДО України для забезпечення ОСОБА_1 та його сім`ї вказаною квартирою як постійним житлом.

В обґрунтування позову позивач вказав, що є учасником бойових дій та відповідно до п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має пільги на першочергове забезпечення житловою площею для поліпшення житлових умов, що також підтримано рішеннями Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99, від 20.03.2002 №5-рп/2002, а також, серед іншого, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №620/9688/24 у постанові від 16.04.2025, Верховним Судом у постанові від 04.03.2020 у справі №636/1514/19, у постанові від 29.04.2022 у справі №640/16889/18.

Згідно Ордеру № 157 від 02.06.2021 виданого Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією позивач та члені його сім`ї проживають у службовій квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач подавав рапорт від 02.09.2024 на отримання у постійне користування квартири, в якій постійно проживає разом із своєю сім`єю. Отримав від УДО України листа від 17.01.2025 №1/9/5-49, в якому зазначено про відсутність підстав щодо забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання шляхом виключення з числа службової житлової площі трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із правомірністю рішення УДО України, наполягає на тому, що він як учасник бойових дій, перебуває на квартирному обліку, має календарну вислугу понад 20 років, іншого житла у власності не має, тому наявні всі умови для реалізації права на виключення житла 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , яке він займає, з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Позивач зазначив про передчасність винесення спірних рішень, порушення порядку прийняття спірних рішень, визначеного Інструкцією про забезпечення житлом в Управлінні державної охорони України від 16.04.2014 № 232 та Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, оскільки виключно до компетенції виконавчих органів міських рад належить вирішення питання щодо виключення житла із числа службового.

Ухвалою суду від 30.05.2025 провадження у справі відкрито, справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач в поданому до суду відзиві зазначив про необґрунтованість заявлених вимог. Покликаючись на пункти 2.1, 2.2, 2.8 розділу ІІ Інструкції про забезпечення житлом в Управлінні державної охорони України, затвердженої наказом УДО України від 16.04.2014 № 232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 05.05.2014 за № 470/25247 (далі Інструкція №232), абзац третього пункту 3, пункт 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (далі Порядок №1081), пункт 6 розділу 1 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 зазначає, що в Управлінні діє житлово-побутова комісія, яка перевіряє наявні підстави та документи, приймає рішення клопотати (або не клопотати) перед керівництвом УДО України про забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців, в тому числі і щодо надання житла для постійного проживання шляхом виключення його з числа службового з подальшим зняттям військовослужбовця з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов надання їм жилих приміщень, та членів їх сімей. У разі прийняття ЖПК рішення про наявність у військовослужбовця всіх підстав забезпечення його жилим приміщенням для постійного проживання шляхом виключення його з числа службового з подальшим зняттям так військовослужбовця з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов надання їм жилих приміщень, та членів їх сімей, начальник УДО України приймає рішення чи виключати жиле приміщення з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні та звертається до виконавчого органу районної міської, районної у місті ради з клопотанням про виключення такого житла з числа службових жилих приміщень.

Відмічає, що згідно абз. 4 п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 3 Порядку №1081, п. 4.2 розділу ІV Інструкції 232 за наявності у військовослужбовця 20 років і більше військової служби, йому та членам його сім`ї надається житло для постійного проживання.

При розгляді рапорту позивача бралась до уваги вислуга років позивача на військовій службі, яка становить лише 11 років, у зв`язку з чим комісією ЖПК було прийнято відповідне рішення.

Спірне рішення вважає правомірним, просить відмовити у позові.

У відповіді на відзив позивач наполягав на протиправності спірних рішень, порушення його конституційного права на житло.

В поданих до суду запереченнях на відповідь відзив, відповідач наполягає на не доведення позивачем наявності у нього права для отримання у постійне користування спірного службового житла.

Відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін у зв`язку із необхідністю надати суду усні пояснення по суті спору, оскільки справа має важливе значення для Управління державної охорони України, справа вимагає повного та всебічного розгляду, встановлення обставин.

Позивачем подані до суду заперечення щодо клопотання відповідача про призначення справи у судовому засіданні.

Суд зазначає про необґрунтованість доводів відповідача щодо необхідності розгляду даної справи у судовому засіданні, оскільки відповідно до ст. 12, ст. 262 КАС України, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі є незначної складності та не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд встановлює позиції сторін із викладених позову, відзиву, заперечень, досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Сторони по справі не позбавлені права подавати до суду письмові докази та пояснення, у порядку визначеному процесуальним законодавством.

Відтак, в задоволенні клопотання відповідача суд відмовляє.

Інших пояснень, заяв чи клопотань, додаткових доказів від сторін по справі до суду не надійшло.

Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у справі матеріалів та наданих сторонами доказів.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 02.08.1999 по 20.06.2003 був слухачем Національної академії внутрішніх справ України, з 20.06.2003 по 02.12.2011 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Зокрема, 02.12.2011 на підставі Наказу УДО України №203-ос від 07.12.2011 ОСОБА_1 прийнятий на військову службу в Управління державної охорони України, присвоєно в порядку переатестації військове звання майор та призначено його доцентом спеціальної кафедри №2 Інституту Управління державної охорони України Київського національного університету імені Тараса Шевченка з 2 грудня 2011 року.

02.12.2011 між ОСОБА_1 та УДО України було укладено Контракт про проходження військової служби в Управлінні державної охорони України строком на 5 років з 02.12.2011 по 02.12.2016

20.09.2019 позивачем та УДО України було укладено Контракт про проходження військової служби в Управлінні державної охорони України строком на 5 років з 20.09.2019 по 20.09.2024.

Вислуга років ОСОБА_1 станом на 01.05.2025 становить: календарна 24 роки 00 місяців 18 днів (з них в УДО України 13 років 04 місяці 29 днів), пільгова - 07 років 05 місяців 20 днів, загальна - 31 рік 06 місяців 08 днів, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 та довідкою Служби кадрового забезпечення УДО України від 02.05.2025 №1524.

Відповідно до Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №2/6.552д від 04.06.2018, підполковник запасу ОСОБА_1 дійсно в період з квітня по квітень 2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі районах проведення антитерористичної операції Донецька область.

Рішенням міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 13 жовтня 2014 року №2/II/2/411 ОСОБА_1 встановлено статус учасника бойових дій.

Відповідно, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій, серія НОМЕР_2 , від 02.11.2004, виданого ГУ МВС України в Київській області.

19.11.2019 між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_3 .

Від цього шлюбу у сторін народився спільний син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 .

ОСОБА_3 станом на 01.05.2025 має вислугу років: календарна 19 років 04 місяці 15 днів (з них в УДО України 03 роки 02 місяці 27 днів), пільгова 00 років 01 місяць 27 днів, загальна 19 років 06 місяців 12 днів, що підтверджується довідкою Служби кадрового забезпечення УДО України №1525 від 02.05.2025.

Відповідно до Довідки УДО України № 12 від 17.04.2025, позивач перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень в УДО України сім`єю з 4х осіб в черзі першочерговиків з 23.12.2020.

02.06.2021 Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією було видано ОСОБА_1 . Ордер № 157 на право зайняття службового жилого приміщення, надається службове приміщення з 3х кімнат жилою площею 53,80 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_5 (син дружини), ОСОБА_4 (син).

02.09.2024 позивачем до УДО України було подано Рапорт з проханням виключення з числа службової площі УДО України квартири, де він проживає, та надати квартиру під постійне проживання йому та його сім`ї.

За Протоколом зборів офіцерського складу Управління державної охорони України від 05.09.2024 вирішено: клопотати перед Начальником Управління про виключення з числа службової жилої площі Управління державної охорони України трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , яку займає даний час як службову т.в.о. директора ДОКД УДО України полковник ОСОБА_6 та надати її під постійне проживання ОСОБА_1 з сім`єю з 4 осіб, в т.ч.: він, дружина ОСОБА_7 , син дружини ОСОБА_8 , 2006 р.н., син ОСОБА_9 , 2020 р.н. зі зняттям з квартирного обліку в Управлінні державної охорони України.

Згідно ВИТЯГУ із протоколу засідання житлово-побутової комісії УДО України від 29 жовтня 2024 року №5, заслухавши рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 від 02.09.2024, встановлено вислугу років - понад 31 рік загальної та понад 23 роки календарної вислуги та щодо службової квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_1 разом із своєю сім`єю, вирішено, що ОСОБА_1 має право на отримання квартири жилою площею в межах від 36,0 до 54,60 кв.м. та запропоновано відповідно клопотати перед керівництвом Управління щодо виділення для постійного проживання ОСОБА_1 зазначеного службового приміщення УДО України зі зняттям з квартирного обліку УДО України у разі прийняття відповідного рішення Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією.

Згідно ВИТЯГУ із протоколу засідання житлово-побутової комісії Управління державної охорони України від 03 грудня 2024 №6, за вказівкою керівництва Управління, заслухано повторно рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 від 02.09.2024, визначено, що вислуга років станом на 03.12.2024 складає понад 31 рік загальної та понад 23 роки календарної вислуги. Вислуга на військовій службі 11 років 3 місяці 18 днів, у зв`язку із чим ухвалено не клопотати перед керівництвом Управління щодо виділення для постійного проживання ОСОБА_1 службової трикімнатної квартири, яку він займає разом з сім`єю у складі 4 осіб в т.ч.: він, дружина - ОСОБА_7 , син ОСОБА_9 , 2020 р.н., син дружини ОСОБА_5 , 2006 р.н. за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 20 років вислуги на військовій службі.

В подальшому, 19.12.2024 позивачем було подано на ім`я Начальника УДО України полковника ОСОБА_10 рапорт щодо розгляду питання про ймовірну можливість прийняття позитивного рішення щодо його рапорту від 02.09.2024, вказуючи, що рішення ЖПК порушу його права на житло, оскільки має загальну вислугу років 31 рік 2 місяці та 22 дні та відповідно має право на отримання у постійне користування квартири, в якій постійно проживає разом із своєю сім`єю.

УДО України, у листі від 17.01.2025 №1/9/5-49 враховано рішення житлово-побутової комісії УДО України від 03.12.2024, довідку Служби кадрового забезпечення УДО України №3272 від 03.12.2024 та зазначено про те, що станом на 03.12.2024 вислуга років ОСОБА_1 становить: понад 23 років календарної, понад 7 років пільгової, понад 31 років загальної. Вислуга на військовій службі 11 років 3 місяці 18 днів, та повідомлено позивача про відсутність 20 років вислуги на військовій службі, а також відсутність підстав щодо забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання шляхом виключення з числа службової житлової площі трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із рішеннями ЖПК УДО України та керівництва УДО України, вважаючи порушеним право, як учасника бойових дій, на виключення спірної квартири зі складу службових жилих приміщень УДО України та надання її у постійне користування, звернувся до суду з даним позовом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (ст. 9 КАС України).

Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 1, ч. 3 ст. 3 КАС України).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких громадянин має змогу побудувати житло, придбати його у власність, або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступною платою відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Частинами першою та другою статті 9 Житлового кодексу України визначено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 118 Житлового кодексу України встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до статей 121-122 Житлового кодексу України порядок надання службових жилих приміщень установлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншого громадського об`єднання. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації.

Відповідно, лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, у відповідній редакції) який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-ХІІ).

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII, у відповідній реакції) визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час.

При цьому, учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, відповідно до п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03серпня 2006 року №1081 (далі - Порядок №1081), у пункті 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Військовослужбовці, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та визнані в установленому законодавством порядку особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), пов`язаних з безпосередньою участю в антитерористичній операції, забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, та члени сімей військовослужбовців, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання, що збудовані (придбані) за рахунок коштів державного бюджету та інших передбачених законодавством джерел, чи грошовою компенсацією за належне їм для отримання житлове приміщення з урахуванням пільг, установлених законами.

Порядком №1081 на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше:

1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого;

2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового;

3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб;

4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Пунктом 11 Порядку 1081 встановлено, що житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 розділу І Інструкції про забезпечення житлом в Управлінні державної охорони України, затвердженої наказом УДО України від 16.04.2014 № 232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 05.05.2014 за № 470/25247 (далі - Інструкція 232) Інструкції 232 житлово-побутові комісії утворюються в УДО України та його регіональних підрозділах для дотримання вимог законодавства України при веденні обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, наданні їм жилих приміщень, розподілі та використанні жилих приміщень в Управлінні державної охорони України.

Основними завданнями житлово-побутових комісій є: прийняття рішень з питань обліку й надання жилих приміщень; розгляд рапортів військовослужбовців про зарахування на облік; перевірка житлових умов військовослужбовців; ведення обліку.

Згідно п. 2.5 розділу ІІ Інструкції 232 члени житлово-побутової комісії мають право: вносити пропозиції до порядку денного засідання комісії; знайомитися і вивчати матеріали, підготовлені до розгляду на засіданні комісії; викладати на засіданнях комісії власну думку; брати участь у перевірці житлових умов заявників, які потребують поліпшення житлових умов.

Члени житлово-побутової комісії зобов`язані знати нормативно-правові акти, що регулюють житлові правовідносини, цю Інструкцію, а також керуватися ними при ухваленні рішень.

Відповідно до п. 2.6 розділу ІІ Інструкції 232 основною формою роботи житлово-побутових комісій є засідання, необхідність проведення яких та перелік питань для розгляду визначає голова комісії. Він завчасно призначає доповідача з числа членів комісії для розгляду окремого питання та забезпечує можливість висловити власну думку присутнім на засіданні членам комісії.

За п. 2.7 розділу ІІ Інструкції 232 засідання житлово-побутової комісії є правомірним, якщо на ньому присутні не менше ніж дві третини її членів. Рішення комісії приймається простою більшістю голосів. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови житлово-побутової комісії.

Пунктом 2.8 розділу ІІ Інструкції 232, за результатами розгляду на засіданні питань житлово-побутовою комісією приймаються рішення, які оформляються протоколом.

Згідно пункту 2.10 розділу ІІ Інструкції 232 рішення стосовно зарахування на облік, внесення змін до облікових справ та надання жилих приміщень, прийняті житлово-побутовою комісією, затверджуються місцевим органом виконавчої влади.

За пунктом п. 4.2 розділу IV Інструкція 232 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання згідно із законодавством України або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Згідно п. 5.19 розділу V Інструкції 232 виключення жилого приміщення, що перебуває у комунальній власності територіальної громади, з числа службових проводиться в установленому законодавством України порядку.

Згідно з пунктом 6 розділу 1 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 (далі Положення №37), жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради або зборів уповноважених, народних депутатів.

Суд вважає необхідним зазначити Конституційний Суд неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантії соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах СБУ, податковій, міліції, прокуратурі, тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).

Також, суд зазначає, що Верховний Суд у постановах від 04.03.2020 у справі №636/1514/19, від 17.09.2024 у справі № 520/14989/23 погодився з правовим висновком суду першої та апеляційної інстанцій та підсумував, що визначальними обставинами - матеріальними підставами для задоволення позовних вимог (визнання права на виключення житла з числа службового та зобов`язання подання відповідного клопотання КЕВ м. Харків) є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових.

Суд зазначає, що на час розгляду справи, відсутні законодавчі норми, які б обмежували встановлену Інструкцією та Порядком можливість реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових, та враховуючи вищезазначене, для виключення квартири з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей постійним житлом, мають бути виконані умови, а саме: військовослужбовець має мати вислугу 20 років і більше, особа має перебувати на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; не приймати участь в приватизації.

Для реалізації вказаного права, згідно чинного законодавства, зокрема, в УДО України відповідно діє житлово-побутова комісія, яка перевіряє наявні підстави та документи, приймає рішення клопотати (або не клопотати) перед керівництвом УДО України про забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців, в тому числі і щодо надання житла для постійного проживання шляхом виключення його з числа службового з подальшим зняттям такого військовослужбовця з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень, та членів їх сімей.

Так, у разі прийняття житлово-побутовою комісією рішення про наявність у військовослужбовця всіх підстав для забезпечення його жилим приміщенням для постійного проживання шляхом виключення його з числа службових жилих приміщень УДО України з подальшим зняттям такого військовослужбовця з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень, та членів їх сімей, начальник УДО України приймає рішення чи виключати жиле приміщення з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні та звертається до виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради з клопотанням про виключення такого житла з числа службових жилих приміщень.

В свою чергу суд відмічає, що житлово-побутова комісія враховуючи положення Інструкції 232 не уповноважена визначати порядок зняття статусу службового житла, остання має розглянути рапорт, додані до рапорту документи та висловити свої пропозиції керівництву. Та, начальник УДО України має прийняти рішення, отримавши пропозиції ЖПК, виключати чи не виключати службове житло з числа службових приміщень, якщо відпала потреба в його використанні.

Відтак, законодавством встановлено умови та механізм виключення житлового приміщення з числа службового на підставі саме рішення виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно - експлуатаційного органу.

Встановивши обставини у справі, суд вбачає порушення відповідачем порядку розгляду рапорту позивача від 02.09.2024, враховуючи попередній протокол ЖПК від 29.10.2024, за яким було запропоновано клопотати перед керівництвом Управління УДО України щодо виділення для постійного проживання ОСОБА_1 у спірному службовому приміщенні УДО України зі зняттям з квартирного обліку УДО України у разі прийняття відповідного рішення Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією.

Та, як встановлено, начальником Управління УДО України не було прийнято рішення за наслідками пропозиції одержаного протоколу від ЖПК від 29.10.2024, яке підлягало надісланню до відповідного виконавчого органу, а надано вказівку повторно розглянути рапорт.

Суд зазначає, що своїми діями та прийнятим спірним рішення УДО України не лише порушено порядок розгляду рапорту позивача від 02.09.2024, а порушено конституційне право військовослужбовця, учасника бойових дій на реалізацію ним свого права щодо отримання у постійне користування спірного житла.

Надавши позивачу відповідь у листі УДО України № 1/9/5-49 від 17.01.2025 відповідач не спростував твердження позивача про не прийняття керівництвом УДО рішення за наслідками отриманого протоколу ЖПК від 29.10.2024, як і за наслідками отриманого протоколу від 03.12.2024.

Відповідно, лист відповідь УДО України № 1/9/5-49 від 17.01.2025 не можна вважати рішенням прийнятим щодо рапорту позивача від 02.09.2024, в свою чергу така відповідь не нівелює відповідача у справі від доведення ним правомірності своїх дій, прийнятих рішень перед судом.

У висновку, спірні рішення УДО України оформлені протоколом ЖПК від 03 грудня 2024 № 6 та листом № 1/9/5-49 від 17 січня 2025 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо зобов`язальної частини позовних вимог, заявлених позивачем у позові до суду, суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Враховуючи вищезазначене та встановлене судом, оскільки відповідачами порушено порядок прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 від 02 вересня 2024 року, протиправно прийнято рішення ЖПК УДО України оформлене протоколом від 03 грудня 2024 року № 6 та лист відповідь керівника УДО України № 1/9/5-49 від 17 січня 2025 року, та враховуючи дискреційні повноваження УДО України, ЖПК щодо розгляду рапорту військовослужбовця, дотримання порядку прийняття рішень, суд відмовляє у задоволенні заявлених позивачем зобов`язальних вимог.

Належним способом захисту встановленого порушеного права позивача суд вважає зобов`язання УДО України розглянути рапорт ОСОБА_1 від 02 вересня 2024 року із дотриманням порядку визначеного Інструкцією 232, Порядку 1081, з урахуванням висновків суду.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Позивач у справі довів протиправність рішень відповідача, як суб`єктом владних повноважень не наведено та надано належні і достатні докази на спростування доводів позивача щодо порядку розгляду його рапорту.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 КАС України).

За ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Решта доводів сторін суд враховує але останні не впливають на висновки суду.

У підсумку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Позивач як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору за ст. 5 Закону України «Про судовий збір», інших витрат до розподілу у справі не заявлено, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Управління державної охорони України, оформлене протоколом засідання житлово-побутової комісії Управління державної охорони України від 03 грудня 2024 року № 6.

Визнати протиправним рішення Управління державної охорони України, оформлене листом Управління державної охорони України № 1/9/5-49 від 17 січня 2025 року за підписом начальника Управління полковника ОСОБА_2 .

Зобов`язати Управління державної охорони України розглянути рапорт ОСОБА_1 від 02 вересня 2024 року із дотриманням порядку визначеного Інструкцією 232, Порядку 1081, з урахуванням висновків суду.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.