Справа № 160/16282/25
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
17.09.2025 року до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн.
22.09.2025 року до суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому наведені заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу та зокрема зазначено, що у позовній заяві по даній справі позивачем не зазначено, як саме були розраховані витрати на правничу допомогу та чим саме він керувався, встановлюючи певну грошову суму за надання правничої допомоги. Зокрема позивачем вказується про можливість понесення у майбутньому витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи, однак, не доведено, яким чином утворюється певна сума, про яку заявляє позивач.
Розглянувши вищезазначену заяву, дослідивши матеріали заяви щодо стягнення судових витрат згідно рішення суду у даній справі та норми процесуального законодавства, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частин 2, 3, 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно пунктів 1, 2 частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених норм дає суду підставу дійти висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1023842 від 01.06.2024 року; договір про надання правової допомоги №170 від 24.05.2025 року; додаток №1 до договору № 170 від 24.05.2024 року; акт приймання-передачі виконаних юридичних послуг від 12.09.2025 року до договору № 170 від 24.05.2024 року; квитанцію №170 від 12.09.2025 року.
Як встановлено судом, між адвокатом Довгопола Олена Олексіївна, (адвокат) та позивачем (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги №170 від 24.05.2025 року, предметом якого є надання клієнту правової допомоги: бути представником клієнта підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності, прокуратурі, органах поліції, митниці податкової, виконавчої служби, охорони здоров`я, нотаріату, казначействі, ЄСПЛ та усіх судах України всіх інстанцій та юрисдикцій, органах військового управління України, що ведуть військовий облік та здійснюють мобілізацію населення (РТЦК та СП) щодо захисту будь-яких прав.
Актом приймання-передачі виконаних юридичних послуг від 12.09.2025 року до договору № 170 від 24.05.2024 року сторони підтвердили надання адвокатом юридичних послуг протягом 2025 року, вартістю 17 000.00 грн.: підготовка позовної заяви про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії для подачі до суду 5000 грн., відповідь на відзив 1500 грн., адвокатський запит 7500 (5х1500 грн.), скарга на бездіяльність 1500 грн., клопотання щодо судових витрат 1500 грн.
Щодо заперечень відповідача з приводу розрахунку у позовній заяві витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Так в позові щодо стягнення витрат на правничу допомогу серед іншого зазначено: «Документальне підтвердження судових витрат буде подано до закінчення судових дебатів у справі або не пізніше 5 днів після ухвалення рішення».
При цьому абзацом 2 частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
В даній справі позивачем використано наявне право зробити заяву про те, що докази на підтвердження витрат будуть надані після ухвалення рішення. В даному випадку застереження було зроблено, тому докази мають бути прийняті. Проте на думку суду такі доводи стосуються намагання відповідача унеможливити вирішення відповідного питання, однак для цього відсутні будь-які правові підстави.
В даному випадку суд визнає належними докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а такі витрати пов`язаними з розглядом справи. Водночас, суд не визнає такі витрати обґрунтованими та пропорційними до предмета спору.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд, з`ясовуючи обґрунтованість заявлених витрат, зазначає, що спірні правовідносини є поширеними, за змістом такі відносини не були суттєво складними, в наявності стале нормативно-правове регулювання таких правовідносин, а також судова практика, про що свідчить в тому числі виклад позовної заяви.
Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13 березня 2025 року у справі 275/150/22, в якій зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконаних робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
Суд, з`ясовуючи обґрунтованість заявлених витрат, зазначає, що спірні правовідносини є поширеними, за змістом такі відносини не були суттєво складними, в наявності стале нормативно-правове регулювання таких правовідносин, а також судова практика.
Відтак, витрати на правничу допомогу понесені позивачем підлягають відшкодуванню в розмірі 4 000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 252, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 суму понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Додаткове рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя С.І. Озерянська