Справа № 460/5277/25
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/5277/25 пров. № А/857/21840/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року (головуючий суддя Дуляницька С.М., м.Рівне) у справі №460/5277/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

20.03.2025 позивачка ( ОСОБА_1 ) звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (відповідач), в якому просила: визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №85 від 26.02.2025 про відмову у проведенні перерахунку пенсії позивачу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести позивача з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, починаючи з 19.02.2025 та здійснювати виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Позов обґрунтовує тим, що вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області та отримує пенсію за віком. Після смерті чоловіка позивачка 19.02.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №85 від 26.02.2025 відмовлено в такому переході, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є особою з інвалідністю, не досягла 65 років та не набула необхідного страхового стажу, передбаченого пунктом 1 статті 26 Закону.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26.02.2025 №85. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, починаючи з 19.02.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що ОСОБА_1 правомірно відмовлено у зв`язку з відсутністю правових підстав, оскільки позивачка не є особою з інвалідністю, не досягла віку 65 років та не має страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

20.06.2025 позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що статтею 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, тому саме 60 років і визначається як загальний пенсійний вік і для чоловіків, і для жінок. Зазначає, що на момент звернення 19.02.2025 із заявою про перехід на інший вид пенсії позивачка досягла 60-річного віку, тобто пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058, відповідно до частини 3 статті 36 цього Закону є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника чоловіка. Вважає, що суд першої інстанції правильно встановив всі обставини справи, дослідив всі наявні докази, дотримався вимог матеріального та процесуального права, а тому рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі №460/5277/25 є законним та обґрунтованим. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 18 лютого 1997 року ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , що видане повторно 18 листопада 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області.

ОСОБА_3 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Рівненській області та отримував пенсію з дотриманням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданого Вараським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.05.2024.

19 лютого 2025 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області із заявою щодо переходу на інший вид пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Зазначена заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області та 26.02.2025 прийнято рішення №85 про відмову в переведенні з пенсії по віку на пенсію в разі втрати годувальника.

У рішенні вказано, що страховий стаж заявниці становить 11 років 10 місяців 3 дні. ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з відсутністю правових підстав, оскільки позивачка не є особою з інвалідністю, не досягла віку 65 років та не має страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Вважаючи, що рішення про відмову у переведені на пенсію в разі втрати годувальника є протиправним, позивачка звернулася до суду першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону №1058-IV виключно цим законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Розділом V Закону №1058-IV встановлено порядок та умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.36 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Згідно з абз.3 ч.1ст.36, п.1 ч.2 Закону №1058-IV батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ст.38 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно. Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV не ставить в залежність виникнення права дружини на отримання пенсії по втраті годувальника за її померлого чоловіка від наявного страхового стажу заявника за умови отримання нею пенсії за віком або ж після досягнення останньою пенсійного віку.

Підстави та вимоги для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника чітко визначено законодавством України, в тому числі Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який не містить вимог щодо наявності у заявника будь-якого страхового стажу, у зв`язку з чим жодних перешкод для поновлення вказаної пенсії позивачці, оскільки на день із зверненням до відповідача із заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 вже досягла пенсійного віку та отримувала пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Положеннями частини 3 статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Таким чином, проаналізувавши зазначені вище нормативно-правові акти, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, починаючи з 19.02.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі № 460/5277/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар