Справа № 580/5944/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року справа № 580/5944/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування розрахунку, визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Другий відділ ДВС, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів та виконавчого збору в сумі 28338,30 грн. в межах виконавчого провадження № 45778749;

- скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на утримання дитини № 61587 від 17.04.2025 р. по виконавчому провадженню № 45778749;

- визнати протиправною та скасувати постанову № 45778749 від 17.04.2025 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 винесену головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Закутньою Н. В.;

- визнати протиправною та скасувати постанову № 77909839 від 25.04.2025 про відкриття виконавчого провадження винесену головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Закутньою Н. В.

В обґрунтування позовних вимог представниця позивача зазначила, що державний виконавець відповідно до п. 4 ст. 71 Закону України Про виконавче провадження зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, однак навіть після отримання довідок про доходи ОСОБА_1 із офіційного місця роботи державний виконавець не здійснила перерахунок заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження № 45778749 постанова про накладення штрафу на боржника не виносилась, відомості до єдиного реєстру боржників не вносились. Окрім того, до боржника не застосовувались заходи примусового виконання передбачені ст. 71 Закону України Про виконавче провадження. Отже, державним виконавцем свідомо було надано стягувачу неправдиві відомості щодо проведених виконавчих дій по виконавчому провадженню з метою отримання винагороди за стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, що є нічим іншим, як зловживанням своїм службовим становищем.

Ухвалою від 04 червня 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 та вирішив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

13.06.2025 представник відповідача подав до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що 17.04.2025 на підставі наданих офіційних довідок державним виконавцем було складено розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість становить 283383,08 грн. Вказаний розрахунок був взятий для розрахунку виконавчого збору від 17.04.2025. Наголосив, що згідно ч. 4 ст. 19 Закону України Про виконавче провадження сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Ні ОСОБА_1 скаржник та ОСОБА_3 не повідомлялося про щомісячне самостійне виконання рішення. У своїй заяві стягувачка зазначила про відсутність заборгованості, але не повідомляла про сплату щомісячних платежів.

Крім того вказав, що жодна норма закону чи підзаконного акту не містить імперативу, що недотримання певного строку між винесенням і реєстрацією постанови тягне її недійсність. Витрати на правничу допомогу просив покласти на позивача.

17.06.2025 представниця позивача подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила зокрема, що ОСОБА_2 звернулась до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19.09.2024 із заявою щодо видачі довідки-розрахунку заборгованості. Лише через 12 днів, а саме 01.10.2024 державний виконавець звернулась до Національного університету оборони із вимогою щодо надання звітів за весь період проходження служби. Крім того, державним виконавцем 19.09.2024 в день написання стягувачкою по справі заяви сформовав запит до Державної податкової служби України, згідно відповіді на який боржник у спірний період з травня 2021 року по вересень 2022 року мав трудові відносини із Міністерством оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Національним університетом оборони України. В зв`язку з чим, вважає неналежним виконанням виконавцем своїх посадових обов`язків, а саме щодо отримання повної інформації щодо доходу боржника, що тягне за собою такі наслідки як неналежно здійснений розрахунок заборгованості, приховування достовірних фактів та накладення на боржника штрафних санкцій не з його вини.

Пояснення щодо позов чи відзиву від третьої особи до суду не надходили.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

На виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 45778749 з примусового виконання виконавчого листа № 712/13351/14-ц, виданого 04.12.2014 Соснівським районним судом міста Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 всіх видів доходу (заробітку) громадян, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.09.2014 і до досягнення дитиною повноліття.

09.12.2014 державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Розкошна Я.І. прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження № 45778749.

26.01.2015 державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Розкошна Я.І. винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, оскільки боржник офіційно працевлаштований у в/ч НОМЕР_1 згідно якої проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, проводити утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та 1/4 частини на погашення заборгованості, яка станом на 01.01.2015 року становить 3 місяці та 2 дні, починаючи з 01.01.2015.

02.06.2015 державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Розкошна Я.І. винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, оскільки боржник офіційно працевлаштований у ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно якої проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, проводити утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та 1/4 частини на погашення заборгованості, яка станом на 01.06.2015 становить 140,00 грн, починаючи з 01.06.2015.

В період із 01.06.2015 щомісячно утримувались аліменти із ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки на користь ОСОБА_5 із заробітної плати. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.02.2018 відсутня, що підтверджує довідка-розрахунок підписана державним виконавцем Кривошеєю Р.В.

Згідно довідки від 24.02.2020 № 25478 станом на 21.02.2020 заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

19.09.2024 ОСОБА_2 звернулась до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою щодо видачі довідки-розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню № 45778749.

01.10.2024 державний виконавець Наталія Закутня звернулась з вимогою до Національного університету оборони надати звіт про отримані доходи боржника ОСОБА_1 .

16.10.2024 Національний університет оборони України листом від 16.10.2024 № 182/7745 (вх. Другого відділу ДВС від 23.10.2024 № 21454/2621-42) повідомив, що ОСОБА_1 був платником аліментів за рішенням Соснівського суду м. Черкаси від 21.10.2014 № 2/712/2974/14 у розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2 ). Національний університет оборони України здійснював утримання аліментів з грошового забезпечення ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_5 на рахунок відкритий АТ КБ Приват Банк. На вимогу державного виконавця додав довідки про доходи ОСОБА_1 від 15.10.2024 № 182//3/1318, № 182//3/1317 за період із жовтня 2022 року до липня 2024 року.

11.04.2025 ОСОБА_2 звернулась до державного виконавця та повідомила, що заборгованість зі сплати аліментів на її користь відсутня.

17.04.2025 державний виконавець здійснив розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на момент повноліття дитини згідно якої борг становить 283383,08 грн.

Також 17.04.2025 державний виконавець здійснив розрахунок нарахованого виконавчого збору (основної винагороди приватного виконавця). Згідно якого станом на 01.04.2025 сукупний розмір боргу за сплатою аліментів перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців.

17.04.2025 державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із відсутністю заборгованості.

Також, державний виконавець 17.04.2025 винесла постанову про стягнення виконавчого збору на суму 28338,30 грн.

25.04.2025 державний виконавець винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 77909839 з примусового виконання постанови № 45778749 виданої 17.04.2025 Другим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 28338,30 грн.

Позивач вважає дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів та виконавчого збору в сумі 28338,30 грн протиправними, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною ст. 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування (ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII).

Порядок стягнення аліментів встановлює ст. 71 Закону № 1404-VIII, відповідно до ч. 4 якої виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику, зокрема, у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

Аналіз вказаних положень вказує на те обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця та у зв`язку із наявністю такої нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті 27 Закону № 1404-VIII, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу.

Під час дослідження правомірності дій державного виконавця щодо обчислення розміру заборгованості позивача зі сплати аліментів станом на 17.04.2025 суд зазначає таке.

Суд встановив, що 01.10.2024 державний виконавець Наталія Закутня звернулась з вимогою до Національного університету оборони надати звіт про отримані доходи боржника ОСОБА_1 .

16.10.2024 Національний університет оборони України листом від 16.10.2024 № 182/7745 (вх. Другого відділу ДВС від 23.10.2024 № 21454/2621-42) повідомив, що ОСОБА_1 був платником аліментів за рішенням Соснівського суду м. Черкаси від 21.10.2014 № 2/712/2974/14 у розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2 ). Національний університет оборони України здійснював утримання аліментів з грошового забезпечення ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_5 на рахунок відкритий АТ КБ Приват Банк. На вимогу державного виконавця додав довідки про доходи ОСОБА_1 від 15.10.2024 № 182//3/1318, № 182//3/1317 за період із жовтня 2022 року до липня 2024 року.

Таким чином, станом на 23.10.2024 державний виконавець був повідомлений про те, що роботодавець позивача здійснював з останнього утримання аліментів з грошового забезпечення та про суми таких відрахувань за період із жовтня 2022 року до липня 2024 року.

Разом з тим, аналіз розрахунку заборгованості від 17.04.2025 вказує на те, що державний виконавець відобразив у заборгованість суми коштів, утриманих Національним університетом оборони України, як аліментів з грошового забезпечення позивача відрахувань за період із жовтня 2022 року до липня 2024 року.

За таких обставин, суд доходить висновку, що державний виконавець, маючи достатні відомості про сплату позивачем аліментів за період із жовтня 2022 року до липня 2024 року, необґрунтовано включив суми за вказаний період до заборгованості позивача.

Покликання відповідача про те, що сторони виконавчого провадження не повідомляли про щомісячне самостійне виконання рішення суд відхиляє, як необґрунтовані, оскільки державний виконавець отримав достатні відомості від роботодавця позивача про повну сплату ним аліментів за період із жовтня 2022 року до липня 2024 року. Крім того, станом на час визначення заборгованості (17.04.2025) стягувач повідомила державного виконавця про відсутність заборгованості та претензій до позивача.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо визначення заборгованості зі сплати аліментів позивача станом на 17.04.2025 в межах виконавчого провадження № 45778749 у розмірі 283383,08 грн.

Суд врахував, що виконавчий збір у відповідності до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII стягується у розмірі 10 відсотків суми заборгованості із сплати аліментів. Таким чином, враховуючи висновки суду про протиправність визначення розміру заборгованості позивача, суд також доходить висновку, що виконавчий збір у ВП № 45778749 державний виконавець нарахував неправомірно, у зв`язку із чим постанову № 45778749 від 17.04.2025 про стягнення виконавчого збору, а також постанову № 77909839 від 25.04.2025 про відкриття виконавчого провадження із її виконання належить визнати протиправними та скасувати.

Суд зазначає, що визнання протиправними дій та скасування вищевказаних постанов у повному обсязі відновлюють порушені права позивача, у зв`язку із чим вимогу про скасування розрахунку заборгованості № 61587 від 17.04.2025 суд вважає необґрунтованою.

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат з правничої допомоги, суд враховує таке.

У позовній заяві позивач просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 132 КАС України такі витрати належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 6-7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд врахував, що в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав суду договір про надання правової допомоги від 26.05.2025, Акт надання послуг від 26.05.2025 та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 19 від 26.05.2025 на суму 20000 грн.

Суд врахував, що відповідач не заявляв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з підстав неспівмірності витрат.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для відшкодування на користь позивача частини понесених витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10000 грн, які належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат із сплати судового збору, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо визначення заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 45778749 згідно розрахунку № 61587 від 17.04.2025 у розмірі 283383,08 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Закутньої Н.В. № 45778749 від 17.04.2025 про стягнення виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Закутньої Н.В. № 77909839 від 25.04.2025 про відкриття виконавчого провадження.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2906 (дві тисячі дев`ятсот шість) грн 88 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 );

2) відповідач Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (18018, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, просп. Хіміків, 50, кім. 515, );

3) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 30.09.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК