Справа № 420/38555/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/38555/24

Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.01.2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року скасовано.

Прийнято по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.11.2024р. №97 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 31.10.2024р. відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням висновків суду, викладених в цій постанові.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 2664,64 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят чотири гривень 64 копійок).

23.07.2025 року видано виконавчий лист.

07.08.2025 року від представника ОСОБА_1 надійшла заява в порядку ст. 383 КАС України, в якій просить суд:

- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 04.07.2025 №97, яке було прийняте на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 року в справі №420/38555/24 за позовом ОСОБА_1 , протиправним та таким, що продовжує порушення прав Позивачки, підтверджених рішенням суду по даній справі, скасувати його.

В обґрунтування заяви зазначено, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 року в справі №420/38555/24, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянуто її заяву від 31.10.2024 та винесено рішення про відмову у призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Разом із зазначеним листом отримано рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 04.07.2025 №97, яке було прийняте на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 року в справі №420/38555/24 за позовом ОСОБА_1 . На даний час вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перешкоджає здійсненню виконавчих дій по справі, оскільки формально резолютивну частину рішення суду Відповідачем виконано та повторно розглянуто заяву Позивачки про призначення пенсії від 31.10.2024 року. Однак фактичного і повного виконання рішення не відбулося, адже з тотожних підстав їй відмовлено в призначенні пенсії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, а тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити окрему ухвалу по справі №420/38555/24, якою визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 04.07.2025 №97, яке було прийняте на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 року в справі №420/38555/24 за позовом ОСОБА_1 , протиправним та таким, що продовжує порушення прав Позивачки, підтверджених рішенням суду по даній справі, скасувати його.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що на даний час вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перешкоджає здійсненню виконавчих дій по справі, оскільки формально резолютивну частину рішення суду Відповідачем виконано та повторно розглянуто заяву Позивачки про призначення пенсії від 31.10.2024 року. Однак фактичного і повного виконання рішення не відбулося, адже з тотожних підстав їй відмовлено в призначенні пенсії. Вказує, що висновки суду, викладені в мотивувальній частині рішення суду, є однаково обов`язковими для Відповідача, оскільки саме вони визначають підстави задоволення позову в резолютивній частині рішення. Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, враховуючи вищевикладені висновки суду, мало зарахувати до стажу, який дає право на призначення пенсії Позивачці, страховий стаж, набутий нею на території Республіки Польща у необхідному обсязі. Проте суд першої інстанції при розгляді заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України у даній справі, не звернув на це уваги.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення, виходив з того, що позивач фактично заявляє нові позовні вимоги щодо визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, які не були предметом розгляду у справі №420/38555/24, відтак прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому в положеннях ч.1 ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зазначені приписи чинного законодавства України свідчать, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст.8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до частини 1 статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Процесуальне законодавство визначає наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Таким чином Кодексом адміністративного судочинства України передбачено спеціальні норми, спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення.

Так, частиною 1 статті 383 КАС України, передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Правові норми статті 383 КАС України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, яке стало наслідком протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо його виконання.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 лютого 2020 року у справі № 640/10843/19, від 28.04.2020 у справі № 611/26/17.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019р. у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Суд зазначає, що виконанням рішення суду є вчинення відповідачем дій у повній відповідності із резолютивною частиною рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.11.2024р. №97 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 31.10.2024р. відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням висновків суду, викладених в цій постанові.

На виконання вищезазначеної постанови Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 31.10.2024 року та за результатами розгляду прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 04.07.2025 року № 97.

При цьому з рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 04.07.2025 №97 вбачається наступне (далі наводиться цитата): «На виконання вимог постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 року, згідно складених актів опитування свідків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для підтвердження факту роботи до страхового стажу враховано періоди з 01.10.1983 по 12.11.1984 та з 05.07.1990 по 29.09.1991 в Новокаховському комбінаті громадського харчування. Таким чином, страховий стаж обчислений у відповідності до усіх поданих документів та з урахуванням висновків суду на даний час визначено та становить 29 років 07 місяців 29 днів. Документ сформований в системі «Електронний суд» 07.08.2025 4 До страхового стажу не враховано період роботи на території Республіки Польща з 2022 по 2024 рік, оскільки формуляр-зв`язку щодо підтвердження стажу роботи відповідно до Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення від 18.05.2012р., набутого заявницею на території Республіки Польща, на даний час не надійшов. Повідомляємо про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області 16.10.2024 направлено формуляр-зв`язку щодо підтвердження стажу роботи, набутого заявницею на території Республіки Польща. Враховуючи вищезазначене, за результатами повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком від 31.10.2024, прийнято рішення відмовити заявниці в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.»

Заявниця вказує, що відповідач протиправно не зарахував стаж, який дає право на призначення пенсії Позивачці, страховий стаж, набутий нею на території Республіки Польща у необхідному обсязі.

На переконання суду апеляційної інстанції, оцінка рішенню Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 04.07.2025 №9 має надаватися в іншому судовому провадженні, при оскарженні такого рішення, з обов`язковим врахування обставин ідентичності підстав відмови у призначенні пенсії за віком, які були раніше визнані судом протиправними.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що з поданої позивачем заяви вбачається, що останній не погоджується з рішенням пенсійного органу під час виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 року у справі №420/38555/24.

У свою чергу, питання протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 04.07.2025 року №97 не становив предмет розгляду даної адміністративної справи.

Отже, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи переконливих доводів, які б були безпідставно залишені поза увагою судом першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Щодо постановлення окремої ухвали, то колегія суддів зазначає, що згідно з ст. 324 КАС України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до ч. 1ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (ч.2 ст.249 КАС України).

У силу вимог ч.4 ст.249 КАС України, в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що окрема ухвала - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників.

Необхідність її винесення зумовлена завданнями адміністративного судочинства, зокрема, захистом прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій.

Водночас, необхідно зазначити, що ст.249 КАС України дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.

Окрема ухвала, у даному випадку, є формою реагування на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому. Підставою ж для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.

З викладеного вбачається, що постановлення окремої ухвали є саме правом, а не обов`язком суду та здійснюється, якщо судом було виявлено порушення закону та такі порушення є очевидно протиправними.

Так, колегія суддів зазначає, що заявником не наведено конкретних обставин, які можуть свідчити про те, що дії пенсійного органу носять очевидний, систематичний протиправний характер та такі дії спрямовані навмисно на грубе порушення його прав, а отже колегія суддів не вбачає підстав для винесення окремої ухвали.

Керуючись ст. 241, 243, 248, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 383 КАС України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 30 вересня 2025 року .

Головуюча суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова