Справа № 280/6004/25
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 вересня 2025 року Справа № 280/6004/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 15.04.2025 № 32 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно із Законом України «Про державну службу»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 07.04.2025 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків від заробітку, вказаного в довідках Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 04.04.2025 № 04-36/68, від 04.04.2025 № 04-36/70, від 04.04.2025 № 04-36/69.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.04.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою за призначенням (переходом на) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», маючи необхідний пенсійний вік (67 років), більше 35 років страхового стажу, та на 01.05.2016 більше 20 років стажу державної служби. Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 15.04.2025 № 32 в переведенні на пенсію державного службовця позивачу відмовлено, оскільки період роботи позивача в органах місцевого самоврядування з 01.03.1994 не визнається та не зараховується відповідачем як стаж роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби. Позивач вважає рішення відповідача від 15.04.2025 № 32 таким, що не відповідає критеріям правомірності дій і рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправним та у судовому порядку підлягає скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 14 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що позивач звернувся з заявою від 07.04.2025 № 2492 про перерахунок пенсії «перехід на пенсію за іншим Законом». Згідно трудової книжки від 14.07.1975 НОМЕР_1 ОСОБА_1 01.03.1994 прийняв присягу державного службовця та присвоєно 9 ранг державного службовця, з 30.08.2001 прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування та присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування. Враховуючи вищевикладене до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на обчислення пенсії державного службовця, підлягає зарахуванню період роботи з 01.03.1994 по 03.07.2001 та становить 7 років 4 місяці 2 дні. З 04.07.2001 посади органів місцевого самоврядування не відносяться до категорій посад державних службовців, тому період роботи з 03.07.2001 зараховується до загального страхового стажу. Станом на день набрання чинності Закону № 889 (01.05.2016) ОСОБА_1 не займав посаду державної служби та не має 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, тому для врахування довідок Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 04.04.2025 №04-36/68, № 04-36/70, № 04-36/69, відсутні правові підстави. За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 було прийнято рішення від 15.04.2025 №32 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 889. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 02.08.2017 як отримувач пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Позивач звернувся з заявою від 07.04.2025 № 2492 про переведення з пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Заява позивача від 07.04.2025 була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.04.2025 № 32 в переведенні на пенсію державного службовця позивачу відмовлено.

Відповідно до рішення від 15.04.2025 № 32, позивач 01.03.1994 призначений на посаду заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради та склав присягу посадової особи місцевого самоврядування. Відповідно до посади за період роботи в районній адміністрації Запорізької міської ради віднесені до категорії посадових осіб місцевого самоврядування, а не відповідної категорії посад державної служби. Отже, період роботи в органах місцевого самоврядування з 01.03.1994 не може бути зарахований до стажу державної служби. За таких обставин прийнято рішення відмовити позивачу в переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України №1058 на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що заявник не працював на посаді, віднесеної до відповідної категорії посад державних службовців станом на 01.05.2016 (на день набрання чинності Законом України №889-VІІІ).

Позивач, не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 15.04.2025 № 32 про відмову в призначенні пенсії згідно із Законом України «Про державну службу», звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців визначається Законом України "Про державну службу" (Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII), який набрав чинності з 01.05.2016.

Відповідно до ст. 90 вказаного Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 2 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" визнано таким, що втратили чинність, зокрема Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п.п. 10 та 12 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII:

- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 10);

- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 12).

Згідно зі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15.12.2020 у справі №560/2398/19.

Статтею 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

В свою чергу, пунктом 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

При цьому, 04.07.2001 набрав чинності Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 №493-III (далі - Закон №2493-III).

Зокрема, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 10.05.2018, прийнятій у справі №351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 закону України "Про державну службу" №889-VIII та пункту 4 Порядку №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.

Згідно із ст. 1 Закону № 2493 (в редакції, чинній станом на 01.05.2016) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Положення ст. ст. 2, 3 Закону України № 2493 визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону № 2493 пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Так, пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283), який діяв на час проходження позивачем служби в органах місцевого самоврядування, регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) (в тому числі): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

У додатку до Порядку № 283 наведений Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, зокрема, до стажу державної служби зараховується період роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів у Виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.

Пунктом 4 Порядку № 283 передбачено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889 обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

До набрання чинності Законом № 889 порядок обчислення державної служби визначався постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, якою затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (далі - Порядок № 283).

Таким чином, у спірному випадку необхідно застосовувати норми Порядку № 283.

У рішенні від 15.04.2025 № 32 відповідач послався на те, що позивач 01.03.1994 призначений на посаду заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради та склав присягу посадової особи місцевого самоврядування. Відповідно до посади за період роботи в районній адміністрації Запорізької міської ради віднесені до категорії посадових осіб місцевого самоврядування, а не відповідної категорії посад державної служби. Отже, період роботи в органах місцевого самоврядування з 01.03.1994 не може бути зарахований до стажу державної служби.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що згідно трудової книжки від 14.07.1975 НОМЕР_1 позивач 01.03.1994 прийняв присягу державного службовця та присвоєно 9 ранг державного службовця, з 30.08.2001 прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування та присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування. Враховуючи вищевикладене до стажу роботи позивача, що дає право на обчислення пенсії державного службовця, підлягає зарахуванню період роботи з 01.03.1994 по 03.07.2001 та становить 7 років 4 місяці 2 дні. З 04.07.2001 посади органів місцевого самоврядування не відносяться до категорій посад державних службовців, тому період роботи з 03.07.2001 зараховується до загального страхового стажу.

Судом установлено, що стаж державної служби позивача, набутий до 01.05.2016, що становить більш ніж 20 років, підтверджується записами у його трудовій книжці НОМЕР_1 від 14.07.1975, за такі періоди роботи:

з 12.11.1990 по 15.09.1991 на посаді консультанта з питань роботи ради та її органів Комунарської районної ради народних депутатів;

з 16.09.1991 по 09.01.1992 на посаді головного спеціаліста з організаційно-масової роботи Комунарської районної ради народних депутатів;

з 10.01.1992 по 27.07.1992 на посаді завідувача загальним відділом Комунарської районної ради народних депутатів;

з 28.07.1992 по 18.07.1995 на посаді заступника голови виконавчого комітету Комунарської районної ради народних депутатів;

з 19.07.1995 по 28.08.1997 на посаді заступника голови Комунарської районної адміністрації м. Запоріжжя;

з 29.08.1997 по 30.06.1998 на посаді заступника голови по роботі виконавчих органів Комунарської районної ради;

з 01.07.1998 по 31.03.2011 на посаді заступника голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради;

з 01.04.2011 по 01.05.2016 на посаді заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району.

Відповідно до довідки районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 07.04.2025 № П-394, ОСОБА_1 працював у районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району на посаді заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району. Відповідно до розпорядження Запорізького міського голови від 26.07.2022 №1177 к/тр «Про припинення служби в органах місцевого самоврядування ОСОБА_2 » ОСОБА_1 звільнено з посади заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району 01.08.2022 відповідно до статтті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». ОСОБА_1 має такий стаж державної служби та служби в органах місцевого самоврядування: станом на 01.05.2016 29 років 07 місяців 21 день; на момент звільнення з посади (01.08.2022) 35 років 10 місяців 22 дня.

Таким чином періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування підлягають зарахуванню до стажу державної служби, а доводи відповідача про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.

Разом з тим, як уже зазначено вище, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723 і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Суд установив, що на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у позивача наявний необхідний вік (67 років), позивач має більше 35 років страхового стажу, та на 01.05.2016 більше 20 років стажу державної служби, а отже позивач має право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Тож, відповідач, приймаючи рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, у зв`язку з не зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи позивача в органах місцевого самоврядування, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Висновки аналогічні за змістом викладені у постановах Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі №500/6640/16, від 10 лютого 2021 року у справі №825/1453/18, від 12 квітня 2021 року у справі №591/3924/16-а

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 15.04.2025 № 32 є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд враховує, що за змістом рішення Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 по зразковій справі №822/524/18 належним способом захисту прав позивача є зобов`язання пенсійного органу призначити та здійснити нарахування і виплату позивачці пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у відповідній довідці.

Щодо нарахування позивачу пенсії державного службовця з урахуванням долучених до заяви довідок Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 04.04.2025 № 04-36/68, від 04.04.2025 № 04-36/70, від 04.04.2025 № 04-36/69, то суд зазначає, що порядок призначення пенсій згідно з Законом № 889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб».

Пунктом 4 вказаного Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб передбачено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування

Відповідно п. 4-2 Порядку № 622 для державних службовців, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та яких не було переведено на посади, передбачені штатним розписом, форму якого затверджено наказом Мінфіну від 28 січня 2002 р. № 57 (з урахуванням змін, внесених наказом Мінфіну від 27 листопада 2023 р. № 661), або які звільнилися до 1 січня 2024 р. з таких органів, визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям здійснюється з урахуванням пункту 4 цього Порядку. При цьому посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на 31 грудня 2023 р., а розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв, але не пізніше 31 грудня 2023 року.

Для призначення пенсії державного службовця таким особам та особам, які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби, подаються довідки про:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 4;

розміри виплат, зазначених в абзацах третьому - п`ятому пункту 4 цього Порядку, за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 5;

розміри виплат, зазначених в абзаці шостому пункту 4 цього Порядку, за формою згідно з додатком 6.

Пунктами 5 та 6 Порядку № 622 передбачено, що форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики. У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а в разі його відсутності чи перейменування (відсутності) посад, у тому числі відсутності відповідних посад державної служби, довідка видається у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із Нацдержслужбою.

Вимоги до форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям встановлені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за № 180/30048.

Такими довідками є: про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь- які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

На всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Всі відображені в довідках види оплати праці є складовими частинами заробітної плати позивача, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому вони мають братися до уваги при розрахунку розміру пенсії позивача.

Такий висновок узгоджується з положеннями п.1 ч.1 ст.41 Закон №1058-ІV, відповідно до якої до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Як свідчить зміст довідок районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району Запорізької міської ради від 04.04.2025 № 04-36/68, № 04-36/ 69, №04-36/70 про складові заробітної плати для призначення пенсії, останні відповідають формі довідок згідно із Додатками № 4-6 до Порядку № 622 та містять дані про розмір місячної премії та інші виплати (матеріальна допомога, премії, інші виплати, що нараховані за період, що перевищує календарний місяць). На всі види оплати праці, включені в довідках, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Верховний Суд у постанові від 27.01.2023 у справі № 340/4184/21 виклав правовий висновок, згідно із яким для належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках.

Крім того, в постанові від 28.01.2025 у справі № 560/2123/24 Верховний Суд виклав такий правовий висновок: суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача перевести позивача з 20.12.2023 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та здійснити нарахування та виплату пенсії у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 11.12.2023 № 1989 та від 30.01.2024 № 14.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 09.04.2024 у справі №560/9407/22.

Європейський суд з прав людини, вказує, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України», заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі «Кудла проти Польщі», заява №30210/96, п. 158) (рішення від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України», заява №20390/07, п. 29).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату без повторного звернення в суд.

У постанові від 08.11.2019 по справі № 227/3208/16-а Верховний Суд виклав правовий висновок, згідно із яким повноваження пенсійного органу не є дискреційними якщо порядок їх реалізації передбачає лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

З огляду на викладене, права позивача підлягають судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача призначити позивачу з 07.04.2025 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків від заробітку, вказаного в довідках Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 04.04.2025 № 04-36/68, від 04.04.2025 № 04-36/70, від 04.04.2025 №04-36/69.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, буд.3, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 15.04.2025 № 32 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно із Законом України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 07.04.2025 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків від заробітку, вказаного в довідках Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 04.04.2025 № 04-36/68, від 04.04.2025 № 04-36/70, від 04.04.2025 № 04-36/69.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова