Справа № 520/15046/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року Справа № 520/15046/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить: - визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не проведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності на підставі нової довідки про розмір грошового забезпечення, наданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області; - зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , з 01.05.2025 в розмірі 60 % всіх складових грошового забезпечення зазначеного в довідці ДУ Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області №100/29839 вих. №33/41-9652 від 04.04.2024, про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії та здійснити виплату недоплаченої частини пенсії з 01.05.2025.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.04.2025 звернувся із заявою про перехід на пенсію по інвалідності, однак листом відповідача від 09.05.2025 отримав відповідь, що у разі переходу на таку пенсію, основний розмір пенсії буде установлено без урахування рішення суду від 16.01.2025 у справі № 520/15528/24, у розмірі 60 % від суми грошового забезпечення, що визначено законом. Вважає такі дії протиправними у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідачем подано до суду відзив, який містив заперечення на позов. Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ як отримувач пенсії, призначеної на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 року (далі - Закону № 2262-XII) з 04.05.2007 у розмірі 56%. Загальна вислуга років на момент звільнення зі служби у запас склала 22 роки. Отже, норма пенсії становить 56 відсотків грошового забезпечення. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 по справі № 520/15528/24 головним управлінням з 01.12.2019 здійснено перерахунок пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення. З 01.04.2025 року пенсія виплачується з урахуванням рішення суду. У разі переходу на пенсію по інвалідності основний розмір пенсії буде встановлено без урахування рішення суду відповідно до пункту «б» статті 21 Закону у розмірі 60% від суми грошового забезпечення, що визначено чинним законодавством. Просить у позові відмовити.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якому наведено наступні пояснення. У відповідності до статті 23 Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт "а" статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт "а" статті 13). Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 16.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відтак розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, позивач перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ від 09.04.1992, з 04.05.2007 у розмірі 56% грошового забезпечення.

29.04.2024 року медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) позивачу встановлена друга група інвалідності. Захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ, довідка серії 12ААГ № 327101 від 29.04.2024 року.

16.04.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на пенсію по інвалідності.

Відповідач листом від 09.05.2025 на заяву позивача від 16.04.2025 повідомив наступне. Загальна вислуга років на момент звільнення зі служби у запас склала 22 роки. Отже, норма пенсії становить 56 відсотків грошового забезпечення. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 по справі № 520/15528/24 головним управлінням з 01.12.2019 здійснено перерахунок пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення. З 01.04.2025 року пенсія виплачується з урахуванням рішення суду. Різницю в пенсії, обчислену за рішенням суду за період з 01.12.2019 по 31.03.2025, буде виплачено в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. У разі переходу на пенсію по інвалідності основний розмір пенсії буде встановлено без урахування рішення суду відповідно до пункту «б» статті 21 Закону у розмірі 60% від суми грошового забезпечення, що визначено чинним законодавством. Для розгляду питання призначення пенсії відповідно до Закону № 2262 пропонуємо Вам звернутися з заявою та документами до відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян головного управління.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (надалі - Закон №2262-ХІІ).

Згідно з положеннями статті 12 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу, у тому числі поліцейські, які мають вислугу років 20 років і більше (в редакції до внесення змін Законом №3668-VI від 08.07.2011).

Відповідно до статей 18, 19 Закону № 2262-ХІІ пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Залежно від ступеня втрати працездатності особи з інвалідністю поділяються на три групи.

Статтею 21 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:

а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);

б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Відповідно до ст. 23 Закону № 2262-ХІІ в разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт "а" статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт "а" статті 13).

Згідно зі ст. 10 Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Суд повторно відмічає, позивач є інвалідом ІІ групи з 29.04.2024.

Разом із тим суд установив, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ, а відтак такому не призначено пенсії по інвалідності у відповідності до цього Закону.

З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що оскільки право позивача на переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 2262 передбачене положеннями п.13 розділу XV Закону № 1058-IV та ст. 7 Закону № 2262 та не залежить від доцільності/недоцільності переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 2262-ХІІ та, на переконання відповідача, її розмір у подальшому буде установлено відповідно до п. «б» ст. 21 Закону у розмірі 60% від суми грошового забезпечення без урахування судового рішення у справі № 520/15528/24, суперечить вищевказаним нормам права. Таке право у особи виникає за наявності належних на те документів, наданих останньою до пенсійного органу. Особа має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатись.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.05.2021 у справі №520/1972/19.

Абзацом 1 ч. 3 ст 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Пунктом 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1) визначено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності його законним представником за місцем його проживання.

За п. 14 Порядку 3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання, зокрема, про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів.

Згідно з приписами п. 17-18 Порядку № 3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії. Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.

Натомість позивач у адміністративному позові просить не призначити або перевести на пенсію по інвалідності відповідно до цього закону, адже заява позивача від 16.04.2025 залишилась не розглянутою щодо призначення такого виду пенсії, а лише визначити основний розмір пенсії 60%, при цьому отримуючи пенсію за вислугу років, у відповідності до ст. 26 цього Закону та не оскаржуючи рішення органу пенсійного фонду щодо не призначення пенсії по інвалідності відповідно до заяви позивача від 16.04.2025.

Отже розмір 60% відповідних сум грошового забезпечення нерозривно пов`язано із категорією призначення пенсії по інвалідності у відповідності до Закону №2262-ХІІ, однак цього судом не встановлено із поданих до суду доказів.

Згідно з ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст.5 КАС України).

Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій та рішень не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 16.07.2024 року у справі №640/27731/21, від 08.05.2024 року у справі №400/4562/19, від 27.02.2024 року у справі №1740/2487/18.

З огляду на викладене суд прийшов переконання про те, що позивачем не заявлено перед судом позовної вимоги про відновлення порушеного права шляхом пред`явлення відповідної позовної вимоги, а саме: про визнання дій протиправними щодо не призначення (переведення) пенсії по інвалідності та зобов`язання до вчинення відповідних дій, а викладено позовну вимогу про необхідність визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення перерахунку пенсії виходячи із відсоткового розмірі грошового забезпечення, який стосується пенсії по інвалідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене вище, суд здійснюючи розгляд справи у межах позовних вимог прийшов переконання про те, що позивачу слід звернутися до суду за захистом свого порушеного права шляхом подання адміністративного позову, що буде належним способом захисту.

Щодо можливості суду вийти за межі позовних вимог, то у цій справі суд не установив такої можливості, адже спосіб захист порушеного оправа позивача пов`язано не з ефективністю захисту, у межах пред`явлених позовних вимог, а з неналежно обраним позивачем способом захисту.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене суд прийшов висновку, що позовні вимоги не підлягаю задоволенню.

У відповідності до ст. 139 КАС України про розподіл судових витрат не здійснюється, адже позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, місцезнаходження місто Харків, майдан Свободи, 5, .

Повне судове рішення складено суддею 30.09.2025.

Суддя М. І. Садова