Справа № 360/149/25
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року справа №360/149/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі № 360/149/25 (головуючий І інстанції Тихонов І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

До Луганського окружного адміністративного суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просив: визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у перерахунку пенсії на підставі некоректно заповненої трудової книжки; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії на підставі трудової книжки НОМЕР_1 та зарахувати до стажу період роботи з 28.03.1974р. по 31.07.1979р; періоди роботи з 13.05.1980р. по 15.05.1980р. і з 26.06.1982р. по 05.06.1984р; період роботи з 23.08.1979р; період навчання на курсах водіїв з 01.12.1979р.

Позовна заява мотивована тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV.

08 жовтня 2024 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо перерахунку пенсії та зарахуванням періодів стажу відповідно до даних трудової книжки від 25.03.1978р. НОМЕР_1 .

За принципом екстериторіальності заяву щодо перерахунку пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.10.2024 № 42 відмовлено позивачу у перерахунку пенсії, оскільки відповідно до даних трудової книжки ОСОБА_1 період роботи з 28.03.1974р. по 31.07.1979р. у Депо № 1 не підлягає зарахуванню до стажу через наявне виправлення у даті звільнення, періоди роботи з 13.05.1980р. по 15.05.1980р. і з 26.06.1982р. по 05.06.1984р. не підлягають зарахуванню до стажу, оскільки дані періоди завірені печаткою, відбиток якої непридатний для візуалізації. Період роботи з 23.08.1979р. у Дніпровському АТП не підлягає зарахуванню через відсутність інформації про звільнення і період навчання на курсах водіїв з 01.12.1979р. - через відсутність дати відрахування з курсів і інформації про надання кваліфікації.

Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його законне право на перерахунок пенсії.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі № 360/149/25 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 28.03.1974 по 31.07.1979, з 13.05.1980 по 15.05.1980, з 26.06.1982 по 05.06.1984, з 23.08.1979 та період навчання на курсах водіїв з 01.12.1979. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 28.03.1974 по 31.07.1979; з 13.05.1980 по 15.05.1980; з 26.06.1982 по 05.06.1984; з 23.08.1979; період навчання на курсах водіїв з 01.12.1979, із здійсненням відповідного перерахунку пенсії.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV.

08.10.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії.

За принципом екстериторіальності заяву щодо перерахунку пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення № 42 від 16.10.2024 про відмову у перерахунку пенсії.

В рішенні відповідачем, зокрема, зазначено: …Відповідно до даних трудової книжки ОСОБА_1 період роботи з 28.03.1974р. по 31.07.1979 р. у Депо №1 не підлягає зарахуванню до стажу через наявне виправлення у даті звільнення, періоди роботи з 13.05.1980 р. по 15.05.1980 р. і з 26.06.1982 р. по 05.06.1984 р. не підлягають зарахуванню до стажу, оскільки печатка, якою завірені дані періоди непридатна для візуалізації. Період роботи з 23.08.1979 р. у Дніпровському АТП не підлягає зарахуванню через відсутність інформації про звільнення і період навчання на курсах водіїв з 01.12.1979 р. - через відсутність дати відрахування з курсів і інформації про надання кваліфікації.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Отже, за рішенням відповідача спірними періодами стажу позивача є періоди роботи з 28.03.1974 по 31.07.1979, з 13.05.1980 по 15.05.1980, з 26.06.1982 по 05.06.1984, з 23.08.1979 та з 01.12.1979.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 , дата заповнення 25.03.1978, містить такі записи щодо спірних періодів (мовою оригіналу):

Депо № 1:

запис 3 28.03.1974 електрослесарем 3 розряда (Пр.№24-к от 28.03.1979);

запис 4 31.07.1979 уволен по собственному желанию (пр.№36-к от 03.08.1979).

Днепропетровское АТП-03121:

запис 5 23.08.1979 принят слесарем 3-го разряда по ремонту автомобилей (пр.№99к от 20.08.1979);

запис 6 01.12.1979 - зачислен учащимся курсов по подготовке водителей третьего класа для работы на автобусах (Пр.143к от 01.12.1979);

запис 7 13.05.1980 - зачислен стажером-водителем третьего класа после окончания курсов (пр.60к от 13.05.1980);

запис 8 15.05.1980 уволен в всязи с призывом в ряды Советской Армии (пр.61к от 15.05.1980).

Геническое Автопредприятие 21033:

запис 10 26.06.1982 принят водителем категории Д на все марки автомобилей (Пр.81 от 25.06.1982);

запис 11 10.01.1984 - переведен в АТП 21035 в связи с реорганизацией предприятий в соответствии с приказом автоуправления №579 от 29.12.1983 (Пр.3 от 04.01.1984);

запис 12 02.01.1984 принят в АТП 21035 водителем категории Д по переводу с Генического АТП 21033;

запис 13 05.06.1984 уволен с работы по инициатеве работника (Пр.60л от 06.06.1984).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Згідно з п. 1 ч. 22 Закону № 1058 відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду поміж іншого для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12.08.1993 року (далі Постанова № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відмовляючи позивачу у врахуванні спірного стажу за трудовою книжкою, відповідач виходив з наступного: наявне виправлення у даті звільнення, печатка, якою завірені дані періоди непридатна для візуалізації, відсутня інформація про звільнення, відсутня дата відрахування з курсів і інформація про надання кваліфікації.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 року № 301 (далі Постанова № 301) закріплено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції.

Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 року у справі № 428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, записи у трудовій книжці позивача, їх співставлення між собою, не містять протиріч, та у своїй сукупності, підтверджують факт роботи позивача у спірний період.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Отже, відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоди його роботи з 28.03.1974 по 31.07.1979, з 13.05.1980 по 15.05.1980, з 26.06.1982 по 05.06.1984, з 23.08.1979 та період навчання на курсах водіїв з 01.12.1979, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 25.03.1978.

Тому, дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу відповідних періодів роботи підлягають визнанню протиправними, а спірний стаж зарахуванню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі № 360/149/25 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі № 360/149/25 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв