Справа № 149/2580/25
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 149/2580/25

Головуючий у 1-й інстанції: Гончарук-Аліфанова О.Ю.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

30 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С.

за участю:

секретаря судового засідання: Загоренко О.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Костюка С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

15 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ДПП про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26.08.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що з долученого до справи як самим позивачем так і відповідачем відео не вбачається даних щодо того, що транспортний засіб дійсно здійснював рух під керуванням позивача та в подальшому на вимогу працівників поліції був зупинений, тобто доказів на підтвердження фіксування саме руху та подальшої зупинки автомобіля.

Також апелянт посилається на те, що відповідачем не надано доказів дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, як і взагалі не наведено доводів, якими б спростовувались вищенаведені твердження позивача, тому зазначені обставини свідчать про порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, 25.09.2025 надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови ЕНА 5265298 від 20 липня 2025 року, 20 липня 2025 року о 01:05 в місті Хмільник по вул. Столярчука, 46, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом "Renault Sandero", н.з. НОМЕР_1 , не пред`явив на вимогу поліцейського відповідних документів, а саме посвідчення водія, реєстраційний на транспортний засіб та обов`язковий страховий поліс, чим порушив п. 2.4 а ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач, не погодившись з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що із наданих представником ДПП матеріалів відеозапису вбачається, що поліцейські прибули на виклик про порушення ПДР та виявили на місці події транспортний засіб "Renault Sandero", у якого увімкнуте світло фар та габаритні ліхтарі, на водійському сидінні якого перебував позивач, який заперечив факт керування транспортним засобом та на неодноразову вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР. При розгляді справи полійцейським дотримано вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП, а також роз`яснено позивачу права, передбачені ст. 268 КУпАП. При цьому факт керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджено як працівниками поліції, так і ОСОБА_1 , який зазначив, що він"Їхав і зупинився" (1.03 хв запису). Крім того факт керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджено відеозаписом розмови зі свідком - заявником - у період часу з 00 год. 53 хв. 35 сек. по 00 год. 55 хв. 03 сек., яка зазначила, що ОСОБА_1 "їхав по бордюрах, газував у дворі").

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 за №3353-ХІІ учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 зазначеного Закону визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 "а" ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 2.1 "б" ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони технічний талон);

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП є саме керування ним транспортним засобом, тобто виконання функцій водія.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, згідно оскаржуваної постанови ЕНА 5265298 від 20 липня 2025 року, 20 липня 2025 року о 01:05 в місті Хмільник по вул. Столярчука, 46, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом "Renault Sandero", н.з. НОМЕР_1 , не пред`явив на вимогу поліцейського відповідних документів, а саме посвідчення водія, реєстраційний на транспортний засіб та обов`язковий страховий поліс, чим порушив п. 2.4 а ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач стверджує, що не керував транспортним засобом.

На підтвердження правомірності винесеної постанови представник відповідача до відзиву на позовну заяву долучив файл із відеозаписом з портативного відеореєстратора. Оскаржувана постанова містить посилання на відеофіксацію.

При дослідженні наданого до відзиву відеозапису судом встановлено, що викладений у оскаржуваній постанові факт порушення позивачем вимог ПДР України, не знайшло підтвердження.

Судом оглянуто наданий відповідачем відеозапис та встановлено, що він починається з моменту, коли працівники поліції прибули на виклик та виявили на місці нерухомий транспортний засіб "Renault Sandero", у якому знаходився позивач. Тобто, на відеозаписі не зафіксовано сам факт зупинки автомобіля, як і не зафіксовано, що даним транспортним засобом керував ОСОБА_1 .

Важливим є висновок Верховного Суду у справі № 537/744/17, де зазначено, що диспозиція частини 1 статті 126 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності саме за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки відповідні документи.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Окрім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховний Суд зазначив, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Згідно з п. 1.10 ПДРУкраїни, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Разом з тим, матеріали адміністративної справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення ОСОБА_1 , керування транспортним засобом, в розумінні визначення передбаченого у вказаних вище нормативно-правових актах.

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 зазначив, що "він їхав і зупинився" (1.03 хв запису) не підтверджуються наданим відповідачем відеозаписом. Із відеозапису видно, що позивач 20.07.2025 під час розмови з поліцейським заперечував факт керування та зазначав, що вказаний транспортний засіб був припаркований та не рухався.

Із доводами суду першої інстанції про те, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем підтверджено відеозаписом розмови зі свідком-заявником, колегія суддів не погоджується та вважає його неналежним доказом, оскільки такий свідок у суді допитаний не був і клопотань про його допит заявлено не було, а поліцейським не було відібрано відповідних пояснень.

Тобто, наданий відповідачем до відзиву на позов відеозапис з нагрудної камери не фіксує факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення не надав доказів в обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З аналізу вказаних приписів слідує про наявність у суб`єкта владних повноважень - посадової особи органів Національної поліції, уповноваженої розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, законодавчо встановленого обов`язку із забезпечення осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, можливості користування правами, наведеними у ст. 268 КУпАП.

Натомість з переглянутого відеозапису з нагрудної камери поліцейського 476006.mp4 вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення фактично не відбувався, поліцейським не оголошено про відкриття розгляду справи про адміністративне правопорушення, не роз`яснені у повному обсязі позивачеві права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, у тому числі право заявляти клопотання, право на отримання правової допомоги, право на отримання та ознайомлення з доказами про вчинення проступку, не запропоновано надати як усні, так і письмові пояснення. Тобто оскаржувана постанова винесена без фактичного розгляду справи з наступним врученням її позивачеві.

Таким чином викладені позивачем доводи щодо недотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та не роз`яснення йому процесуальних прав, передбачених ст. 268 КУпАП, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

За змістом п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5265298 від 20.07.2025 є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Апеляційний суд встановив те, що за подання адміністративного позову позивач сплатив 484,48 грн., а за подання апеляційної скарги 726,72 грн.

Апеляційний суд задовольнив позов щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на те, що розмір судового збору у справах про адміністративні правопорушення сталий, незалежно від кількості позовних вимог, апеляційний суд вважає, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 1211,2 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 серпня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 20 липня 2025 року серії ЕНА №5265298 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 425 грн штрафу за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.