Справа № 320/9056/24
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року м. Київ № 320/9056/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу разової щорічної виплати до Дня Незалежності України за 2023р. у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, та відповідно, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку виплату у наведеному розмірі за 2023р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є ветераном війни-особою з інвалідністю внаслідок війни та 2 групу інвалідності та у відповідності до статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 №3551-XII, має право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Натомість у 2023 році Головним Управлінням Пенсійного фонду України у Київській області було виплачено позивачу разову грошову допомогу до Дня Незалежності за 2023 рік розмірі 2900,00 грн. З виплатою щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік у зазначеному розмірі позивач не погоджується, через що звернувся до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідач у відзиві заперечив щодо задоволення позову. Стверджує про його необґрунтованість, оскільки спірна виплата виплачувалась у вказаному розмірі у відповідності постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2023р. №754 Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Позивач є ветераном війни-особою з інвалідністю внаслідок війни та 2 групу інвалідності та у відповідності до статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 №3551-XII, має право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

У серпні 2023 року позивач отримав разову грошову допомогу до Дня Незалежності за 2023 рік відповідно до постанови КМУ від 02.04.2024 № 369 в розмірі 2900,00 грн, яку виплатило Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Не погоджуючись із розміром вказаної виплати, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про нарахування та виплату йому вказаної допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Однак, листом від 08.12.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області відмовило позивачу у виплаті виплати щорічної разової грошової допомоги у збільшеному, посилаючись на Порядок, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 за №754 та відсутність підстав на виплату разової грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Не погодившись з нарахуванням та виплатою щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено Законом №3551-XII, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відносини щодо соціального захисту ветеранів війни, як особливої окремої категорії громадян, врегульовані, насамперед, приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-XII).

Пільги особам з інвалідністю внаслідок війни визначені статтею 13 Закону № 3551-XII.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року № 367-XIV статтю 13 Закону № 3551-XII доповнено частиною 5-ою такого змісту: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком».

У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань» від 20.03.2023 року № 2983-IX були внесені зміни до частини 5 статті 13 Закону № 3551-XII та викладено її у такій редакції: «Щороку до Дня Незалежності України особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Суд зазначає, що вказані вище зміни внесені Верховною Радою України безпосередньо до Закону України № 3551-ХІІ, а не шляхом установлення відповідних норм черговим законом про Державний бюджет України на відповідний рік, як це відбувалося раніше і на заборону чого вказував Конституційний Суд України у своїх рішеннях з цього питання.

Вказаний спосіб внесення змін до Закону №3551-ХІІ не дає суду підстав стверджувати про неконституційність даних змін правового регулювання спірних правовідносин.

З огляду на це, суд не приймає посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18).

Крім того, суд вважає безпідставними посилання позивача на рішення Верховного Суду у справі № 440/2722/20 та у справі № 560/8064/22, оскільки після прийняття вказаних рішень відбулася зміна законодавства у частині врегулювання виплати щорічної разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни.

Законом України від 28.12.2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (набрав чинності 01.01.2015 року) розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання вказаних приписів Бюджетного кодексу України, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні постанови щодо окремого бюджетного року, якими визначався, зокрема, розмір та порядок виплати щорічної разової грошової допомоги.

Так, відповідно до частини 7 статті 20 Бюджетного кодексу України, частини 5 статей 12-15, частини 1 статті 16 Закону № 3551-XII, частини 3 статей 6-1-6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 21.07.2023 року № 754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань» (далі - Постанова КМУ № 754).

Даною Постановою КМУ № 754, зокрема, затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для забезпечення соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань та Порядок здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «;Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «;Про жертви нацистських переслідувань», затвердженого Постановою КМУ № 754, грошова допомога виплачується до 24.08.2023 року в такому розмірі: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин:

I групи - 3100 гривень;

II групи - 2900 гривень;

III групи - 2700 гривень.

Як вже зазначалось, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Відтак, позивач має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік.

Як вказано позивачем у позові, щорічна разова грошова допомога надавалася шляхом її включення до пенсії позивача.

Так, позивачем на його рахунок були отримані грошові кошти в сумі 20930,00 грн пенсія, та 2900,00 грн - грошова допомога.

Отже, позивачем підтверджується, що у серпні 2023 році йому виплачено 2900,00 грн разової грошової допомоги до Дня Незалежності України.

Суд вважає помилковим твердження позивача про те, що він має право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2023 рік за аналогією із грошовою допомогою до 5-го травня в розмірі восьми (для інвалідів 2 групи) мінімальних пенсій за віком, з тих підстав що це різні види грошової допомоги, а тому позивач помилково ототожнює допомогу до Дня Незалежності з допомогою до 5-го травня.

Крім цього, як вказано вище, відбулася зміна законодавства у частині врегулювання виплати щорічної разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни і на сьогодні порядок і розмір цієї виплати визначаються Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, визначених законом про Державний бюджет України.

При цьому Кабінету Міністрів України надано право на встановлення порядку виплати та розміру разової грошової допомоги в межах бюджетних призначень, визначених законом про Державний бюджет України, на рівні закону - шляхом викладення частини 5 статті 13 Закону № 3551-XII у новій редакції, якою прямо передбачено таке право та яка не містить фіксованого розміру цієї допомоги (на відміну від попередньої редакції даної норми).

Таким чином, позивача не було позбавлено права на щорічну разову грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2023 рік, позивач отримав таку грошову допомогу в розмірі 2900,00 грн, даний розмір відповідає сумі, встановленій у Порядку здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «;Про жертви нацистських переслідувань», затвердженого Постановою КМУ № 754.

Отже, підстави для виплати позивачу в 2023 році щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відсутні.

Також, суд при розгляді даної справи враховує правові висновки Великої палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 14.05.2025 по справі №440/14216/23.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв у межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.