Справа № 640/30452/20
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 вересня 2025 р. Справа № 640/30452/20

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АП Комерс" до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень про відмову в реєстрації розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних,

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "АП Комерс" до Головного управління ДПС у м. Києві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ним сформовано податкові накладні № 38 від 20 березня 2019 року, № 44 від 07 березня 2019 року, № 45 від 07 березня 2019 року, № 54 від 03 березня 2019 року, № 62 від 01 березня 2019 року, № 138 від 21 березня 2019 року, № 191 від 27 березня 2019 року.

Згодом товариством сформовано наступні розрахунки коригування кількісних та вартісних показників: № 352 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 62 від 01 березня 2019 року, № 353 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 54 від 03 березня 2019 року, № 354 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 45 від 07 березня 2019 року, № 355 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 44 від 07 березня 2019 року, № 356 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 38 від 20 березня 2019 року, № 357 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 138 від 21 березня 2019 року, № 358 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 191 від 27 березня 2019 року та направлено такі до контролюючого органу для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Проте вказані розрахунки коригування були прийняті, однак реєстрація їх зупинена з посиланням на підпункт 2.5 пункту 2 Критеріїв ризиковості здійснення операцій.

09 вересня 2020 року комісією Головного управління ДПС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних прийняті рішення №№ 1917082/39712241, 1917083/39712241, 1917084/39712241, 1917085/39712241, 1917086/39712241, 1917088/39712241, 1917092/39712241, якими позивачеві відмовлено в реєстрації поданих розрахунків коригувань у зв`язку із ненаданням платником податку копій окремих документів.

На думку позивача, рішення контролюючого органу від 09 вересня 2020 року, якими позивачеві відмовлено в реєстрації поданих розрахунків коригувань, є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Цією ухвалою вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

14 січня 2021 року представником Головного управління ДПС у м. Києві подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що комісією Головного управління ДПС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних 09 вересня 2020 року прийнято рішення, якими товариству з обмеженою відповідальністю "АП Комерс" відмовлено в реєстрації розрахунку коригування кількісних і вартісних показників у зв`язку із ненаданням платником податків копій окремих документів, а саме: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних. Зокрема комісія податкового органу при розгляді поданих позивачем документів встановила, що наданими документами неможливо підтвердити реальність здійснених операцій, оскільки сума компенсації вартості товару, зазначених у розрахунках коригування на зменшення суми податкових зобов`язань, перевищує величину залишку такого товару.

За таких обставин контролюючий орган вважає, що ним правомірно відмовлено в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних поданих платником податків розрахунків коригувань.

19 січня 2021 року представником позивача подано до суду заяву про залучення до участі у справі співвідповідача в особі Державної податкової служби України та заяву про збільшення розміру позовних вимог, що адресовані до такого співвідповідача. Зокрема у такій заяві зазначено, що відповідно до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246, реєстрація податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, реєстрація яких попередньо була зупинена, належить до повноважень Державної податкової служби України. Оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а також враховуючи те, що саме Державну податкову службу України наділено повноваження на реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування, тому такий контролюючий орган слід залучити до участі у справі як співвідповідача. Окрім того, представник позивача на виконання статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України сформував позовні вимоги до Державної податкової служби України. Зокрема, на думку представника позивача, співвідповідача слід зобов`язати зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних подані на реєстрацію розрахунки коригування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2021 року задоволено заяву представника позивача та залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Державну податкову службу України, а також прийнято до розгляду подану заяву про доповнення предмету позову позовними вимогами, що адресовані до Державної податкової служби України.

13 грудня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", який набрав чинності 15 грудня 2022 року.

Пунктом 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя та невідкладно, протягом десяти робочих днів, передає судові справи, які перебувають у його провадженні, до Київського окружного адміністративного суду.

Законом України від 16 липня 2024 року № 3863-IX "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" внесено зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2825-IX від 13 грудня 2022 року та викладено цей пункт у новій редакції.

Серед іншого новою редакцією зазначеного пункту передбачено таке.

Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

На виконання вищевказаних законодавчих приписів відповідна адміністративна справа передана для розгляду та вирішення до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою цього суду від 10 березня 2025 року прийнято до свого провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енергобуд-СПМ" до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України. Цією ж ухвалою запропоновано учасникам справи надати додаткові письмові пояснення по суті заявлених вимог чи заперечень щодо обставин справи.

Копію цієї ухвали надіслано до електронних кабінетів сторін, що підтверджується складеними уповноваженою особою суду довідками про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відтак копію ухвали від 10 березня 2025 року слід вважати врученою сторонам.

За таких обставин суд дійшов висновку справу вирішувати на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд установив наступне.

На виконання приписів пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю "АП Комерс" сформовано та направлено до контролюючого органу для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 38 від 20 березня 2019 року, № 44 від 07 березня 2019 року, № 45 від 07 березня 2019 року, № 54 від 03 березня 2019 року, № 62 від 01 березня 2019 року, № 138 від 21 березня 2019 року, № 191 від 27 березня 2019 року.

Згодом позивачем сформовано та направлено до контролюючого органу для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунки кількісних і вартісних показників № 352 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 62 від 01 березня 2019 року, № 353 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 54 від 03 березня 2019 року, № 354 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 45 від 07 березня 2019 року, № 355 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 44 від 07 березня 2019 року, № 356 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 38 від 20 березня 2019 року, № 357 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 138 від 21 березня 2019 року, № 358 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 191 від 27 березня 2019 року.

Проте вказані розрахунки коригування були прийняті, однак 25 вересня 2019 року реєстрація їх зупинена з посиланням на підпункт 2.5 пункту 2 Критеріїв ризиковості здійснення операцій.

09 вересня 2020 року комісією Головного управління ДПС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних прийняті рішення №№ 1917082/39712241, 1917083/39712241, 1917084/39712241, 1917085/39712241, 1917086/39712241, 1917088/39712241, 1917092/39712241, якими позивачеві відмовлено в реєстрації поданих розрахунків коригувань у зв`язку із ненаданням платником податку копій окремих документів.

Надаючи правову оцінку рішенням контролюючого органу, якими відмовлено в реєстрації розрахунків коригувань, суд зважає на таке.

Відповідно до частини а пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Відповідно до вимог пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21 лютого 2018 року №117, якою затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі - Порядок).

Згідно з приписами пункту 4 Порядку у разі коли за результатами перевірки податкової накладної/розрахунку коригування визначено, що податкова накладна/розрахунок коригування відповідають одній з ознак, визначених у пункті 3 цього Порядку, такі податкова накладна/розрахунок коригування не підлягають моніторингу та підлягають реєстрації в Реєстрі.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

Відповідно до вимог пункту 6 та 7 Порядку у разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. У разі коли за результатами моніторингу податкова накладна/розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Отже, підставами для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є наступні: 1) відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку; 2) відповідність податкової накладної/розрахунку коригування критеріям ризиковості здійснення операції.

Відповідно до пункту 12 Порядку у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної/розрахунку коригування; 2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД/послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (пункт 13 Порядку).

Згідно з пунктом 14 Порядку перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Так, судом встановлено, що підставою для зупинення реєстрації розрахунків коригування слугувало те, що такі відповідають підпункту 2.5 пункту 2 Критеріїв ризиковості здійснення операцій.

Водночас на момент формування квитанцій, якими зупинено реєстрацію розрахунків коригування, Критерії ризиковості здійснення операцій визначені листом Державної фіскальної служби України від 07 серпня 2019 року № 1962/99-99-29-01-01.

Відповідно до підпункту 2.5 пункту 2 Критеріїв ризиковості здійснення операцій, що визначені листом Державної фіскальної служби України від 07 серпня 2019 року № 1962/99-99-29-01-01, операція, відображена у податковій накладній/розрахунку коригування, відповідає критеріям ризиковості здійснення операцій, якщо сума компенсації вартості товару/послуги, зазначеного у розрахунку коригування на зменшення суми податкових зобов`язань, який подано отримувачем такого товару/послуги на реєстрацію в Реєстрі, перевищує величину залишку, що визначається як різниця обсягу придбання на митній території України з 01 січня 2017 року, зазначеного постачальником в зареєстрованих у Реєстрі податкових накладних/розрахунках коригування, складених на отримувача такого товару/послуги та обсягу постачання з 01 січня 2017 року, зазначеного отримувачем в зареєстрованих у Реєстрі податкових накладних/розрахунках коригування на постачання даного товару/послуги.

Однак у квитанціях про зупинення поданих позивачем на реєстрацію розрахунків коригування кількісних і вартісних показників лише частково процитовано положення підпункту 2.5 пункту 2 Критеріїв ризиковості здійснення операцій, що визначені листом Державної фіскальної служби України від 07 серпня 2019 року № 1962/99-99-29-01-01, без детальної конкретизації того, в чому саме полягає відповідність здійснених позивачем операцій цьому підпункту Критеріїв ризиковості здійснення операції.

Більше того, для можливості застосування до спірних правовідносин підпункту 2.5 пункту 2 Критеріїв ризиковості здійснення операцій слід довести, що сума компенсації вартості товару, зазначеного товариством у розрахунках коригування на зменшення суми податкових зобов`язань, перевищує величину залишку, що визначається як різниця обсягу придбання на митній території України з 01 січня 2017 року, зазначеного постачальником в зареєстрованих у Реєстрі податкових накладних/розрахунках коригування, складених на отримувача такого товару та обсягу постачання з 01 січня 2017 року, зазначеного отримувачем в зареєстрованих у Реєстрі податкових накладних/розрахунках коригування на постачання даного товару.

Проте сформовані контролюючим органом квитанції, якими зупинено реєстрацію розрахунків коригувань, не містять будь-яких розрахунків, які б підтверджували доводи про те, що дійсно сума компенсації вартості товару, зазначеного товариством у розрахунках коригування, перевищує величину залишку, що визначається як різниця обсягу придбання на митній території України з 01 січня 2017 року, зазначеного постачальником в зареєстрованих у Реєстрі податкових накладних/розрахунках коригування, складених на отримувача такого товару та обсягу постачання з 01 січня 2017 року, зазначеного отримувачем в зареєстрованих у Реєстрі податкових накладних/розрахунках коригування на постачання даного товару.

Таким чином, посилання у квитанціях про зупинення реєстрації розрахунків коригувань лише на підпункт 2.5 пункту 2 Критеріїв ризиковості здійснення операцій, без деталізації в чому саме полягає відповідність здійснених позивачем операцій наведеним у цьому підпункті категоріям, свідчить про необгрунтованість таких квитанцій.

Отже, сформовані квитанції не відповідають вимогам до таких, що встановлені пунктом 13 Порядку, в частині необхідності зазначення критерію ризиковості здійснення операції, на підставі якого зупинено реєстрацію розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку.

Також у квитанціях не зазначено, які саме документи слід надати платнику податків та чого мають стосуватися пояснення такого платника податків для того, аби реєстрація розрахунків коригування стала можливою, що також свідчить про невідповідність сформованих квитанцій вимогам до таких, що визначені пунктом 13 Порядку.

Водночас механізм прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України, визначено наказом Міністерства фінансів України від 12 грудня 2019 року №520, яким затверджено Порядок прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі - Порядок № 520, в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Пунктом 2 Порядку № 520 передбачено, що прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено, здійснюють комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі головних управлінь Державної податкової служби України в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДПС.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 520 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі. Комісія регіонального рівня протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку, приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 Кодексу.

Разом із тим пунктом 5 Порядку № 520 визначено перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, серед яких:

- договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них;

- договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції;

- первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні;

- розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків;

- документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.

При цьому письмові пояснення та копії документів, зазначені у пункті 5 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного в податковій накладній/розрахунку коригування.

Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, платник податку подає до ДПС в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку з урахуванням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги" та "Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами", затвердженого в установленому порядку (пункти 6, 7 Порядку № 520).

Згідно з вимогами пунктів 9, 10 та 11 Порядку № 520 письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів.

Комісія регіонального рівня приймає рішення про: реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

Підставами для прийняття комісією регіонального рівня рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі; та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку; та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.

В ході судового розгляду встановлено, що рішення контролюючого органу, якими відмовлено в реєстрації розрахунків коригувань кількісних і вартісних показників, прийняті у зв`язку із неподанням позивачем копій документів, а саме: первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних.

Слід звернути увагу на те, що за умови ненадання платником податку окремих копій документів у рішенні передбачено можливість визначити ті документи, що не надані, шляхом підкреслення таких.

Проте оскаржувані рішення не містять підкреслень жодних із наведеного переліку документів, що не узгоджується із наведеними вище положеннями Порядку № 520.

При цьому позивачем до контролюючого органу направлено копії наступних документів: договору № АПК/2019-19 від 01 березня 2019 року, специфікацій №№ 96 від 01 березня 2019 року, 105 від 03 березня 2019 року, 116 від 07 березня 2019 року, 134 від 07 березня 2019 року, 187 від 20 березня 2019 року, 190 від 21 березня 2019 року, 250 від 25 березня 2019 року, видаткових накладних №№ 160 від 01 березня 2019 року, 170 від 03 березня 2019 року, 187 від 07 березня 2019 року, 203 від 07 березня 2019 року, 282 від 20 березня 2019 року, 349 від 21 березня 2019 року, 503 від 27 березня 2019 року, товарно-транспортних накладних №№ 65 від 27 лютого 2019 року, 79 від 01 березня 2019 року, 100 від 07 березня 2019 року, 101 від 06 березня 2019 року, 141 від 19 березня 2019 року, 146 від 19 березня 2019 року, 173 від 25 березня 2019 року, сертифікатів, що засвідчують якісні характеристики насіння, №№ 634/1 від 28 лютого 2019 року, 634/3 від 28 лютого 2019 року, 0728-007 від 12 березня 2019 року, 729-1 від 20 березня 2019 року, 008699 від 29 жовтня 2018 року, 019503 від 09 січня 2019 року, 019505 від 09 січня 2019 року, 026753 від 19 лютого 2019 року, 033309 від 15 березня 2019 року, банківських виписок від 11 квітня 2019 року, від 07 березня 2019 року, від 15 березня 2019 року, від 26 березня 2019 року, розрахунок знижки від 11 вересня 2019 року № ФАРК00042, платіжного доручення від 20 вересня 2019 року № 7532900, банківської виписки від 20 вересня 2019 року, договору купівлі-продажу № UA 04-2019 MONINT, вантажно-митної декларації від 11 лютого 2019 року № UA125260/2019/831451, СМR № 529 від 22 січня 2019 року, вантажно-митної декларації від 18 лютого 2019 року № UA125260/2019/831728, СМR № 667 від 06 лютого 2019 року, вантажно-митної декларації від 12 березня 2019 року № UA125260/2019/832780, СМR № 826 від 27 лютого 2019 року, інвойсів №№ від 24 січня 2019 року, від 09 лютого 2019 року, від 04 березня 2019 року, платіжних доручень №№ 6 від 20 лютого 2019 року, 13 від 11 березня 2019 року, 21 від 02 квітня 2019 року, договору від 12 листопада 2018 року № 202019019, видаткових накладних №№ від 19 лютого 2019 року, від 23 січня 2019 року, від 23 січня 2019 року, від 23 січня 2019 року, від 19 лютого 2019 року, договору від 26 листопада 2018 року № 19/23, видаткових накладних №№ від 15 березня 2019 року, від 27 лютого 2019 року, рахунків №№ 2749342 від 06 грудня 2018 року, 2788030 від 18 січня 2019 року, 2788035 від 18 січня 2019 року, 2788040 від 18 січня 2019 року, 2813911 від 13 лютого 2019 року, від 04 грудня 2018 року, платіжних доручень №№ 2080 від 10 грудня 2018 року, 2087 від 12 грудня 2018 року, 2088 від 13 грудня 2018 року, 2231 від 24 січня 2019 року, 2232 від 24 січня 2019 року, 2233 від 24 січня 2019 року, 2243 від 30 січня 2019 року, 2353 від 19 лютого 2019 року, 2397 від 27 лютого 2019 року, запиту про надання доступу до публічної інформації від 24 січня 2020 року № 31, листа ДПС України від 30 січня 2020 року № зпі/99-00-06-05-01-10.

На переконання суду, поданих документів було достатньо для прийняття рішення щодо реєстрації розрахунків коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних. При цьому у контролюючого органу не було підстав як для зупинення реєстрації таких розрахунків коригування, так і для відмови їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що рішення №№ 1917082/39712241, 1917083/39712241, 1917084/39712241, 1917085/39712241, 1917086/39712241, 1917088/39712241, 1917092/39712241 від 09 вересня 2020 року, яким позивачеві відмовлено в реєстрації розрахунків коригування кількісних і вартісних показників, є протиправними та підлягають скасуванню.

З приводу позовної вимоги щодо зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати подані розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, то варто звернути увагу на таке.

Відповідно до вимог пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних віднесено до обов`язків платника податків.

У той же час, наведені норми розраховані на відсутність спірних правовідносин, позаяк у випадку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування механізм її/його подальшої реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних є іншим.

Згідно з приписами пунктів 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246, податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій: прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення); неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Отже, реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, реєстрацію якої попередньо було зупинено, є повноваженням Державної податкової служби України.

Проте обставин, які б унеможливлювали реєстрацію поданих позивачем розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, судом не встановлено.

Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій щодо остаточного вирішення спору між сторонами суд дійшов висновку зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунки коригування кількісних та вартісних показників № 352 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 62 від 01 березня 2019 року, № 353 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 54 від 03 березня 2019 року, № 354 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 45 від 07 березня 2019 року, № 355 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 44 від 07 березня 2019 року, № 356 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 38 від 20 березня 2019 року, № 357 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 138 від 21 березня 2019 року, № 358 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 191 від 27 березня 2019 року.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

В свою чергу, оскаржувані рішення прийняті всупереч вимогам Порядку № 520, що свідчить про відсутність наміру у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення відповідно до чинного законодавства.

За таких обставин, на переконання суду, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунки коригування кількісних та вартісних показників.

Окрім наведеного, частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, що понесені позивачем, суд зважає на те, що при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 14714 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 1215 від 25 листопада 2020 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача слід пропорційно стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у сумі по 7357 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві та за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "АП Комерс" задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову в реєстрації розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №№ 1917082/39712241, 1917083/39712241, 1917084/39712241, 1917085/39712241, 1917086/39712241, 1917088/39712241, 1917092/39712241, що прийняті комісією Головного управління ДПС у м. Києві з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних 09 вересня 2020 року.

Зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунки коригування кількісних та вартісних показників: № 352 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 62 від 01 березня 2019 року, № 353 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 54 від 03 березня 2019 року, № 354 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 45 від 07 березня 2019 року, № 355 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 44 від 07 березня 2019 року, № 356 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 38 від 20 березня 2019 року, № 357 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 138 від 21 березня 2019 року, № 358 від 11 вересня 2019 року до податкової накладної № 191 від 27 березня 2019 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АП Комерс" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 7357 (сім тисяч триста п`ятдесят сім) гривень.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АП Комерс" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 7357 (сім тисяч триста п`ятдесят сім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "АП КОМЕРС" (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т, літера "А"; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному реєстрі підприємств і організацій України: 39712241)

Відповідачі: Головне управління ДПС у місті Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному реєстрі підприємств і організацій України: 43141267)

Державна податкова служба України (місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному реєстрі підприємств і організацій України: 43005393)

Повний текст рішення суду складено 30.09.2025

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович