Справа № 240/25801/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/25801/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

30 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах державної служби, який враховується при визначенні наявності права на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", періодів її роботи з 04.04.1987 по 27.04.1987 на посаді бухгалтера-касира Коростенського районного агропромислового об`єднання, з 27.04.1987 по 01.10.1988 на посаді диспетчера Коростенського районного агропромислового об`єднання та з 03.01.1996 по 13.08.1996 на посаді секретаря-друкарки Коростенського районного управління сільського господарства.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.08.2023 №13 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах державної служби, що враховується при визначенні наявності права на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу, періоди її роботи з 04.04.1987 по 27.04.1987 на посаді бухгалтера-касира Коростенського районного агропромислового об`єднання, з 27.04.1987 по 01.10.1988 на посаді диспетчера Коростенського районного агропромислового об`єднання та з 03.01.1996 по 13.08.1996 на посаді секретаря-друкарки Коростенського районного управління сільського господарства, та повторно розглянути її заяву від 08.08.2023 про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу".

У задоволенні позовних вимог, заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач - ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що з 26.07.2013 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

08.08.2023 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про переведення її на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу".

На виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1), за принципом екстериторіальності вищезазначену заяву розглядало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

За наслідками розгляду поданої ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення від 14.08.2023 №13, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" через відсутність у неї станом на 01.05.2016 необхідного стажу роботи на посадах державної служби в розмірі 20 років.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 16.08.2023 №0600-0211-8/86075.

У вказаному листі Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що право на призначення пенсії за віком на умовах статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" мають жінки, які досягли віку 60 років, мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, та яка станом на 01.05.2016: - займали посади державної служби та мали не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу"; - або ж мали не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, незалежно від факту їх роботи на державній службі станом на 01.05.2016. В контексті зазначеного управління повідомило ОСОБА_1 , що згідно з довідками Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 03.08.2023 №02-16/11 та Коростенської районної ради Житомирської області від 03.08.2023 №01-13/8 її стаж державної служби становить лише 18 років 5 місяців 17 днів, а тому, через відсутність станом на 01.05.2016 стажу державної служби в розмірі 20 років та не зайняття посад державного службовця, її відмовлено у призначенні пенсії.

Не погоджуючись із розміром визначеного стажу роботи на посадах державної служби та вважаючи, що пенсійний орган протиправно не зарахував їй до такого стажу періодів роботи: з 04.04.1987 по 27.04.1987 на посаді бухгалтера-касира Коростенського районного агропромислового об`єднання; з 27.04.1987 по 01.10.1988 на посаді диспетчера Коростенського районного агропромислового об`єднання; та з 03.01.1996 по 13.08.1996 на посаді секретаря-друкарки Коростенського районного управління сільського господарства, та, як наслідок протиправно відмовив їй у призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Згідно частини першої статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

До 01 травня 2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване Законом України від 16.12.1993 року №3723-XII "Про державну службу".

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Однак, 11 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10.12.2015 року №889-VIII "Про державну службу".

Правові норми статті 90 Закону №889-VІІІ визначили, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону було визнано таким, що втратив чинність Закон України від 16.12.1993 року №3723-XII «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723.

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу») право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного вище віку (62 роки для чоловіків та 60 років для жінок) працювали на посадах державних службовців; або мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється на загальних підставах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, законодавець передбачив певні умови, при дотриманні яких, у особи зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закон України від 16.12.1993 року № 3723-XII "Про державну службу". Такі умови визначені пунктами 10 та 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VІІІ.

Згідно з пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), за останньою зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 13 лютого 2019 року за результатами апеляційного перегляду рішення Верховного Суду 04 квітня 2018 року у зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18).

Отже, не зважаючи на те, що з 01.06.2016 року Закон України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» втратив чинність, після вказаної дати особи, які працювали на державній службі, за дотримання передбачених пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ умов та за наявності, передбачених статтею 37 Закон України від 16.12.1993 року № 3723-XII «Про державну службу» підстав, мають право на пенсію державного службовця.

Таким чином, аналіз вищезазначених правових норм статті 37 Закон України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» та пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» свідчить, що після 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктом 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-XII вік і страховий стаж.

Відтак, після 01.05.2016 для призначення пенсії відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XII вік, страховий стаж та стаж державної служби особи має відповідати наступним умовам:

- особа має досягти: 62-річного віку для чоловіків та 60-річного віку для жінок;

- особа повинна мати страховий стаж, передбачений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який становить 35 років для чоловіків та 30 років для жінок;

- особа має перебувати станом на 01.05.2016 на державній службі та мати станом на цю дату стаж державної служби понад 10 років; або ж станом на 01.05.2016 особа повинна мати стаж державної служби понад 20 років незалежно від того, чи перебувала вона станом на цю дату на державній службі.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 14.08.2023 №13 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу", став висновок Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відсутність у неї станом на 01.05.2016 стажу роботи на посадах державної служби в розмірі 20 років.

При цьому, за підрахунками пенсійного органу стаж роботи ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 на посадах державної служби складає 18 років 5 місяців 17 днів та був визначений з урахуванням періодів її роботи, зазначених в довідці Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 03.08.2023 №02-16/11 та довідці Коростенської районної ради Житомирської області від 03.08.2023 №01-13/8.

Згідно з довідкою Коростенської районної ради Житомирської області від 03.08.2023 №01-13/8 до стажу роботи ОСОБА_1 на посадах державної служби були враховані наступні періоди її роботи:

- з 01.05.1998 по 30.11.1999 (1 рік 7 місяців) на посаді головного спеціаліста бухгалтера Коростенської районної ради;

- з 01.12.1999 по 12.03.2004 (04 роки 03 місяці 11 днів) на посаді головного бухгалтера Коростенської районної ради.

Згідно з довідкою Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 03.08.2023 №02-16/11 до стажу роботи ОСОБА_1 на посадах державної служби були враховані наступні періоди її роботи:

- з 14.08.1996 по 30.04.1998 (1 рік 8 місяців 17 днів) на посаді бухгалтера відділу бухгалтерського обліку Коростенської районної державної адміністрації;

- з 12.03.2004 по 07.09.2005 (1 рік 5 місяців 26 днів) на посаді начальника фінансово-господарського відділу Коростенської районної державної адміністрації;

- з 08.09.2005 по 31.03.2015 (9 років 6 місяців 24 дні) на посаді начальника відділу фінансово-господарського забезпечення Коростенської районної державної адміністрації.

Позивач вважає, що пенсійний орган протиправно не зарахував ї до стажу роботи на посадах державної служби періодів її роботи: з 04.04.1987 по 27.04.1987 на посаді бухгалтера-касира Коростенського районного агропромислового об`єднання; з 27.04.1987 по 01.10.1988 на посаді диспетчера Коростенського районного агропромислового об`єднання; та з 03.01.1996 по 13.08.1996 на посаді секретаря-друкарки Коростенського районного управління сільського господарства, та як наслідок дійшов помилкового висновку про відсутність у неї необхідного стажу державної служби в розмір 20 років

Записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 01.06.1982, підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 04.04.1987 по 27.04.1987 працювала на посаді бухгалтера-касира Коростенського районного агропромислового об`єднання; в період з 27.04.1987 по 01.10.1988 на посаді диспетчера Коростенського районного агропромислового об`єднання; а в період з 03.01.1996 по 13.08.1996 на посаді секретаря-друкарки Коростенського районного управління сільського господарства.

Варто зазначити, що стаж державної служби обчислюється відповідно до статті 46 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII Про державну службу та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229.

Водночас, пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до 01 травня року обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло раніше.

До набрання чинності Законом №889-VІІІ державної служби, обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283), додатку до нього та інших нормативно-правових актів.

Таким чином, обчислення стажу державної служби за період роботи до 01.05.2016 (до моменту набрання чинності Законом №899) здійснюється відповідно до Порядку №283.

Абзацом 1 пункту 2 Порядку №283 встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців.

Водночас, пункту 2 Порядку №283 передбачено, що до стажу державної служби також зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

У Додатку до вказаного Порядку №283 наведено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби. Цим Переліком, серед іншого, передбачено виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239 "Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів і присвоєння їм рангів державних службовців" (втратила чинність 27.10.2001), передбачено, що до сьомої категорії посад відносяться посади радників, консультантів, спеціалістів секретаріатів районних, районних у містах Києві та Севастополі Рад народних депутатів; спеціалістів апаратів виконкомів районних у містах, міських Рад міст районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів та інші прирівняні до них посади.

Постановою ЦК Компартії України і Ради Міністрів УРСР від 27.03.1962 "Про перебудову управління сільським господарством Української PCP" були створені територіальні виробничі колгоспно-радгоспні (радгоспно-колгоспні) управління по керівництву сільськогосподарським виробництвом, які підпорядковувались обласним управлінням і Міністерству виробництва і заготівель сільськогосподарських продуктів.

Згідно з постановою ЦК Компартії України і Ради Міністерств УРСР від 03.04.1965 №334 "Про заходи по поліпшенню керівництва сільським господарством республіки", обласні управління виробництва і заготівель сільськогосподарських продуктів були реорганізовані в обласні управління сільського господарства, а в районах - у районні виробничі управління сільського господарства. Постановою ЦК Компартії України і Ради Міністерств УРСР від 30.01.1970 районні виробничі управління сільського господарства перетворені в управління сільського господарства райвиконкому.

Згідно з пунктами 10, 11 Постанови Ради міністрів Української РСР від 11 липня 1983 року №299 «Про порядок створення, реорганізації і ліквідації підприємств, об`єднань, організацій і установ республіканського та місцевого підпорядкування» реорганізація підприємств, об`єднань, організацій і установ провадиться в порядку, встановленому для створення відповідних підприємств, об`єднань, організацій і установ. Ліквідація підприємств, об`єднань, організацій і установ повадиться тими органами, за рішенням яких вони створені.

Постановою від 10.12.1985 №429 "Про подальше удосконалення управління агропромисловим комплексом УРСР" було визначено, що Державний агропромисловий комітет УРСР, агропромислові комітети областей, районні агропромислові об`єднання, підвідомчі їм радгоспи, підприємства, установи, організації та колгоспи утворюють систему Держагропрому УРСР і входять до єдиної системи Держагропрому СРСР. Державний агропромисловий комітет Української PCP являється центральним органом державного управління агропромисловим комплексом республіки.

В абзаці 3 пункту 3 цієї постанови зазначено, що слід забезпечити відповідну перебудову районних агропромислових об`єднань передбачивши їх організаційне укріплення як єдиних органів територіального управління господарствами, організаціями та підприємствами, що входять в агропромисловий комплекс. У зв`язку з цим визнати необхідним ліквідувати обласні та районні управління сільського господарства.

Постановою Ради Міністрів УРСР від 16.10.1989 №253 «Про вдосконалення управління в агропромисловому комплексі республіки» було передбачено удосконалення функцій, форм і методів роботи створених на демократичній основі госпрозрахункових агропромислових об`єднань, всемірне поширення нових організаційних форм агропромислової інтеграції та кооперування - агропромислових об`єднань, агрокомбінатів, агрофірм, виробничих об`єднань, асоціацій та інших формувань, створюваних на добровільній основі. Агропромислове формування здійснює свою діяльність відповідно до положення, яке затверджується його вищим органом управління - зборами (конференцією) уповноважених представників підприємств і організацій, що входять до складу цього формування. Утворення замість існуючих агропромислових комітетів областей виборних органів господарського самоуправління - рад агропромислових формувань областей.

Згідно з Законом України «Про перелік міністерств та інші центральні органи державного управління Української PCP» від 13.05.1991 та постановою Кабінету Міністрів УРСР «Про порядок реалізації Закону України «Про перелік міністерств та інші центральні органи державного управління Української PCP» від 24.05.1991 №12 створено Міністерство сільського господарства і продовольства та відповідні обласні і районні управління сільського господарства.

Пунктом 4 Постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про Представника Президента України» від 05 березня 1992 року встановлено, що місцева державна адміністрація в областях, містах Києві і Севастополі, районах, районах міст Києва і Севастополя формується на базі виконавчих комітетів відповідних Рад народних депутатів, їх відділів і управлінь. Після створення місцевої державної адміністрації діяльність виконавчих комітетів цих Рад припиняється. Їх майно, а також майно, що належить до комунальної власності області, міст Києва і Севастополя, району, району міст Києва і Севастополя, за рішенням Ради народних депутатів передається в управління відповідної місцевої державної адміністрації.

Вказане свідчить, що і Коростенське районне агропромислове об`єднання, і Коростенське районне управління сільського господарства відноситься до місцевих органів державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР.

Відповідно до спільного листа Міністерства фінансів України від 17.06.1994 №16-102-15 та Міністерства праці України від 20.06.1994 №05-2258 до стажу державної служби зараховуються періоди роботи на посадах керівних працівників та спеціалістів в обласних і районних органах управління сільським господарством, за винятком роботи в агропромислових об`єднаннях, агрокомбінатах, агрофірмах, виробничих об`єднаннях та інших формуваннях, які не було реорганізовано в управління сільського господарства.

Системний аналіз проведених змін у структурі управління сільським господарством, що проводилися відповідно до постанов Уряду, свідчить про те, що періоди роботи керівних працівників і спеціалістів у вищезазначених органах підлягали зарахуванню до стажу державної служби, за винятком роботи в агропромислових об`єднаннях, агрокомбінатах, агрофірмах, виробничих об`єднань та інших формувань, які не були реорганізовані в управління сільського господарства і продовольства та не підпорядковувались Уряду, і відповідно ним не фінансувались.

Судом встановлено, що доданими до позовної заяви рішенням Коростенської районної Ради народних депутатів від 26.03.1992 "Про реорганізацію Коростенського агропромислового об`єднання в районне управління сільського господарства" підтверджується, що Коростенське районне агропромислове об`єднання було реорганізоване в Коростенське районне управління сільського господарства, а посади бухгалтера-касира, диспетчера та секретаря-друкарки, на яких працювала позивач, відноситься до категорії спеціалістів державних органів управління колишньої УРСР, тому періоди роботи ОСОБА_1 з 04.04.1987 по 27.04.1987 на посаді бухгалтера-касира Коростенського районного агропромислового об`єднання; з 27.04.1987 по 01.10.1988 на посаді диспетчера Коростенського районного агропромислового об`єднання; з 03.01.1996 по 13.08.1996 на посаді секретаря-друкарки Коростенського районного управління сільського господарства підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах державної служби.

Наведене додатково підтверджується і листом-роз`ясненням Головного управління державної служби України від 17.07.2007 №5587/11-07, згідно якого періоди роботи керівних працівників і спеціалістів у місцевих органах державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, зокрема періоди роботи в управлінні сільського господарства райвиконкому на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховуються до стажу державної служби.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пенсійний орган безпідставно не зарахував ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах державної служби, що враховується при визначенні наявності права на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу, періодів її роботи з 04.04.1987 по 27.04.1987 на посаді бухгалтера-касира Коростенського районного агропромислового об`єднання, з 27.04.1987 по 01.10.1988 на посаді диспетчера Коростенського районного агропромислового об`єднання та з 03.01.1996 по 13.08.1996 на посаді секретаря-друкарки Коростенського районного управління сільського господарства, що загалом становить 2 роки 1 місяць 10 днів.

Правова позиція щодо зарахування періоду роботи в районному агропромисловому об`єднанні до стажу державної служби була неодноразово викладена у постановах Верховного Суду України від 16.12.2021 року у справі № 538/804/17, від 17.05.2021 року у справі №607/5615/17, від 18.12.2018 року у справі № 1805/2а-255/11.

Відтак, суд вірно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах державної служби, що враховується при визначенні наявності права на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу, періоди її роботи з 04.04.1987 по 27.04.1987 на посаді бухгалтера-касира Коростенського районного агропромислового об`єднання, з 27.04.1987 по 01.10.1988 на посаді диспетчера Коростенського районного агропромислового об`єднання та з 03.01.1996 по 13.08.1996 на посаді секретаря-друкарки Коростенського районного управління сільського господарства.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що станом на 01.05.2016 загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посадах державної служби, що враховується при визначенні наявності права на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу, становив 20 років 6 місяців 27 днів (18 років 5 місяців 17 днів + 2 роки 1 місяць 10 днів), і позивач має необхідний для призначення пенсії відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XII стаж роботи на посадах державної служби станом на 01.05.2016 понад 20 років, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.08.2023 №13 є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог про зобов`язання перевести ОСОБА_1 починаючи з 08.08.2023 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, суд вірно зазначив, що для призначення пенсії відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XII вік, страховий стаж та стаж державної служби особи має відповідати наступним умовам (для жінок): особа має досягти 60-річного віку, повинна мати страховий стаж, передбачений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який становить 30 років, а також має перебувати станом на 01.05.2016 на державній службі та мати станом на цю дату стаж державної служби понад 10 років або ж станом на 01.05.2016 особа повинна мати стаж державної служби понад 20 років незалежно від того, чи перебувала вона станом на цю дату на державній службі.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 досягла віку 60 років, а також має станом на 01.05.2016 стаж роботи на посадах державної служби понад 20 років, що є достатнім для призначення їй пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Однак, як вірно вказав суд першої інстанції, питання наявності у ОСОБА_1 необхідного страхового стажу в розмірі не менше 30 років, під час розгляду даної справи судом не досліджувалось, оскільки вказана обставина не була підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а в самому оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 14.08.2023 №13 відсутня інформація про те, скільки такий стаж у позивача становить.

В даному випадку, питання підрахунку страхового стажу позивача, а також вирішення питання його достатності для призначення їй пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII належать до дискреційних повноважень пенсійного органу. Відтак, позовні вимоги в частині зобов`язання перевести ОСОБА_1 з 08.08.2023 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII не підлягають задоволенню.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах державної служби, що враховується при визначенні наявності права на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу, періоди її роботи з 04.04.1987 по 27.04.1987 на посаді бухгалтера-касира Коростенського районного агропромислового об`єднання, з 27.04.1987 по 01.10.1988 на посаді диспетчера Коростенського районного агропромислового об`єднання та з 03.01.1996 по 13.08.1996 на посаді секретаря-друкарки Коростенського районного управління сільського господарства, та повторно розглянути її заяву від 08.08.2023 про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу".

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо інших доводів скаржника, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року, в межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Матохнюк Д.Б.