Справа № 380/2252/25
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/2252/25 пров. № А/857/18378/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Запотічного І.І. та Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2025р. в адміністративній справі за позовом громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл., Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії (суддя суду І інстанції: Чаплик І.Д., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11.04.2025р., м.Львів; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

29.01.2025р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) громадянин Федеративної Республіки ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. щодо припинення виплати ОСОБА_4 (до зміни імені у Федеративній Республіці Німеччина - ОСОБА_3 ), пенсії;

визнати протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській обл. та ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. щодо відмови ОСОБА_4 (до зміни імені у Федеративній Республіці Німеччина - ОСОБА_3 ) у поновленні виплати пенсії;

зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській обл. та ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. провести ОСОБА_4 (до зміни імені у Федеративній Республіці Німеччина - ОСОБА_3 ) поновлення та виплату пенсії за віком з 23.10.2021р. відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів.

Розгляд справи проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2025р. у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач громадянин Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_5 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що припинення громадянства України та/або набуття громадянства іншої держави не є підставою для припинення (призупинення) виплати пенсії, яка була призначена особі до моменту припинення громадянства України та/або набуття громадянства іншої держави відповідно до закону, що свідчить про порушення його права мирно володіти своїм майном, що, в тому числі, включає право на соціальні виплати (зокрема пенсію).

Відповідач ГУ ПФ України у Львівській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно з`ясовано під час судового розгляду, позивач ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ) перебував на обліку в ГУ ПФ України у Львівській обл. та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 27.12.2019р. позивач знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина, де позивач був прийнятий на консульський облік в Генеральному консульстві України в Мюнхені.

Відповідно до довідки Генерального консульства України в Мюнхені припинено громадянство України позивача відповідно до Указу Президента України № 547/2021 від 22.10.2021р. Позивач є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, що підтверджується паспортним документом № НОМЕР_1 .

Починаючи з березня 2020 року, на підставі листа ГУ Державної міграційної служби України у Львівській обл. № 4601.3.7-27621/46.2-19 від 28.12.2019р. виплату пенсії позивачу було призупинено для з`ясування певних обставин, зокрема, адреси проживання позивача, оскільки за інформацією вищезазначеної установи 28.12.2019р. позивачу оформлено виїзд на постійне місце проживання до Німеччини.

Не погоджуючись із призупиненням виплати пенсії, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022р. у справі № 380/7225/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023р., зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській обл. провести ОСОБА_3 поновлення та виплату пенсії за віком з 01.03.2020р. по 22.10.2021р. відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів.

На виконання зазначеного рішення суду розпорядженням № 06 від 17.04.2023р. здійснено перерахунок та поновлення виплати пенсії позивачу з 01.03.2020р. по 22.10.2021р.

Вважаючи, що він має право на подальше отримання пенсії за віком, починаючи з 23.10.2021р., позивач звернувся до відповідача із заявою від 05.03.2024р. щодо поновлення виплати пенсії за віком.

Листом від 19.03.2024р. відповідач повідомив позивача, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022р. у справі № 380/7225/22 набрало законної сили 15.03.2023р. На виконання вказаного рішення виплату пенсії поновлено на період з 01.03.2020р. по 22.10.2021р. Виплата пенсії за вказаний період проведена в травні 2023 року однією сумою 147816 грн. 67 коп. Нараховану компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 295 грн. 63 коп. виплачено в жовтні 2023 року. Інше чинним законодавством не передбачено.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у поновленні виплати пенсії, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.11.2024р. у справі № 380/14086/24 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ПФ України у Львівській обл. про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач звернувся до ГУ ПФ України у Львівській обл. із заявою встановленого зразка про поновлення виплати пенсії за віком. До заяви були долучені: паспортний документ, довідка із СПОВ про заробітну плату, довідка про прийняття на роботу, РНОКПП.

Вказана заява розглядалась за принципом екстериторіальності ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл.

Рішенням ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. № 06 від 03.01.2025р. відмовлено позивачу в поновленні виплати пенсії. Рішення обґрунтоване тим, що пунктом 2.22 розділу 11 Порядку № 22-1 для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України № 1871-IX від 05.11.2021р. «Про надання публічних (електронних публічних послуг) щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Для підтвердження інформації про місце проживання (перебування) особа може подавати відомості про місце проживання, що були внесені до: паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки, довідка про реєстрацію місця проживання особи у випадках, передбачених постановою КМ України № 207 від 02.03.2016р. «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру»; тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства- посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист); паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі е- паспорта або е-паспорта для виїзду за кордон; витягу з реєстру територіальної громади.

Оскільки до заяви № 9110 від 27.12.2024р. не долучено сканованих копій оригіналів документів, чинних (дійсних) на дату подання заяви, а саме: не долучено сторінки паспорта громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, прийнято рішення відмовити ОСОБА_3 в перерахунку пенсії.

Не погоджуючись із вказаним рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після виходу позивача з громадянства України він постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина, громадянином якої він є. Доказів його постійного чи тимчасового перебування в Україні на законних підставах як підстави для отримання пенсійних виплат із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування до суду не подано, що свідчить про відсутність у позивача права на отримання пенсії за українським законодавством.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 1 Закону № 1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України Про недержавне пенсійне забезпечення, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV установлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною другою статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.

Відповідно до статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено у Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Згідно із приписами статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення, документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005р. /Порядок № 22-1/.

Відповідно до абз.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

Відповідно до п.2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:

1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу;

2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;

3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника особою з інвалідністю або учасником війни тощо).

Згідно з п.4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до п.4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Згідно з п.4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з чч.1 і 4 ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З наведеного слідує, що право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01.10.2019р. по справі № 804/3646/18, від 30.01.2020р. по справі № 489/5194/16-а, від 30.09.2021р. по справі № 540/4060/20 та від 18.05.2022р. по справі № 160/5259/20, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Відповідно до статті 1 Закону України № 2235-III від 18.01.2001р. «Про громадянство України» /Закон № 2235-III/ громадянство України визначається як правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках, а громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно зі ст.2 Закону № 2235-III законодавство України про громадянство ґрунтується, у т.ч., на принципі неможливості позбавлення громадянина України громадянства України.

Положеннями ст.ст.17-19 Закону № 2235-III встановлено, що громадянство України припиняється: внаслідок виходу з громадянства України; внаслідок втрати громадянства України; за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Громадянин України, який відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням. Вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України.

Підставами для втрати громадянства України є: добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття; набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів; добровільний вступ на військову службу іншої держави, яка відповідно до законодавства цієї держави не є військовим обов`язком чи альтернативною (невійськовою) службою.

Цей перелік є вичерпним.

Датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного указу Президента України.

Судом встановлено, що позивач на підставі Указу Президента України № 547/2021 від 22.10.2021р. вважається таким, що втратив громадянство України. Станом на день звернення до пенсійного органу позивач перебуває в статусі громадянина Федеративної Республіки Німеччина, крім того, зважаючи на відсутність укладеного між Україною та Федеративною Республікою Німеччина міждержавного договору у сфері пенсійного забезпечення, до правовідносин між позивачем та органами ПФ України мають застосовуватись загальні норми законодавства України, які регулюють право на отримання пенсійних виплат із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування іноземцями та особами без громадянства.

Отже, за змістом встановлених норм права позивач, як іноземець, має право на отримання пенсії за віком лише в разі перебування в Україні на законних підставах.

Як убачається із матеріалів справи, позивач після виходу з громадянства України постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина, громадянином якої він є.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доказів постійного чи тимчасового перебування позивача в Україні на законних підставах як підстави для отримання пенсійних виплат із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування до суду позивачем не подано, що свідчить про відсутність у нього права на отримання пенсії за українським законодавством.

Щодо доводів позивача про визнання неконституційними Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009р. № 25-рп/2009 пункту 2 ч.1 ст.49 та другого речення ст.51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, то суд зазначає, що вказане Рішення спрямовано насамперед на соціальний захист саме громадян України та гарантування їх права на забезпечення у старості. Так, у абзацах 3-5 пункту 3.1 вказаного Рішення Конституційний Суд України звернув увагу, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Водночас, оскільки позивач не є громадянином України та не проживає постійно чи тимчасово на її території, вказане Рішення КСУ від 07.10.2009р. № 25-рп/2009 не поширює свою дію на спірні правовідносини.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що Львівський окружний адміністративний суд у рішенні від 31.10.2022р. у справі № 380/7225/22, яка стосувалась права позивача на отримання пенсії за час його перебування за кордоном, дійшов висновку, що позивачеві належала виплата пенсії за час його перебування за кордоном, однак до моменту припинення його громадянства України, тобто по 22.10.2021р. Зазначені висновки були підтримані Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 15.03.2023р. у справі № 380/7225/22.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у позивача права на отримання пенсії за віком із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за умови перебування його у громадянстві іншої держави та непроживання в Україні на законних підставах.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні Петриченко проти України (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими відмовлено у задоволенні позовних вимоги позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст. ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2025р. в адміністративній справі № 380/2252/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар

Дата складання повного судового рішення: 30.09.2025р.