Справа № 440/8049/25
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 р.Справа № 440/8049/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/8049/25

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі- ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування і невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 29.06.2021 по 07.03.2025 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078,

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 29.06.2021 по 07.03.2025 включно відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 по справі № 440/8049/25 позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху.

Встановлено позивачу строк на усунення недоліків 10 днів з дня отримання повідомлення про цю ухвалу та роз`яснено, що не усунення недоліків у встановлений судом строк є підставою для повернення позовної заяви в частині вимог за період з 01.07.2023 по 07.03.2025. Недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом з інших підстав (за їх наявності) та доказів, які свідчать про поважність причин пропуску цього строку, в частині вимог за період з 01.07.2023 по 07.03.2025.

На виконання вимог вказаної ухвали суду, позивач подав до суду заяву, в якій наполягав на тому, що строк на звернення до суду з цим позовом пропущений лише на один день. Повідомив про обставини його перебування на стаціонарному лікуванні у періоди з 09.08.2024 по 23.08.2024, з 02.09.2024 по 16.09.2024, з 08.01.2025 по 22.01.2025 та з 05.02.2025 по 21.02.2025, підтвердивши повідомлене відповідною медичною документацією. З огляду на це просить суд поновити пропущений строк на звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду - залишено без задоволення

Позовну заяву ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог, що охоплюють період з 01.07.2023 по 07.03.2025 - повернуто позивачеві.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 в частині вимог, що охоплюють період з 01.07.2023 по 07.03.2025 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, звертає увагу суду апеляційної інстанції, що, передбачений ч.2 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду в частині вимог, що охоплюють період з 01.07.2023 по 07.03.2025, пропущено ним всього на один день, що, на переконання апелянта, є не значним проміжком часу. При цьому просив суд врахувати, що позивач має серйозні проблеми зі здоров`ям, внаслідок яких він має складнощі з пересуванням. Йому було встановлено діагноз «Розсіяний склероз, рецидивуюче-ремітуючий перебіг, активна фаза з правобічно помірно вираженим геміпарезом, вираженим мозочково-атактичним синдромом та сенсорними розладами, порушенням функцій тазових органів за центральним типом, міжхребцевий остеохондроз шийного, грудного, поперекового відділів хребта, грижа L5-S1 міжхребцевого диску без порушення функцій; хронічний гастродуоденіт, стадія ремісії; деформуючий остеоартроз обох колінних суглобів І ступеня без порушення функцій; часткова атрофія зорових нервів обох очей». У зв`язку із вказаними захворюваннями позивач проходив стаціонарне лікування, зокрема, в період з 05.02.2025 по 21.02.2025 у військовому госпіталі м. Полтава в/ч НОМЕР_2 , що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №329 від 21.02.2025. Вказує, що 18.02.2025 госпітальною ВЛК терапевтичного профілю в/ч НОМЕР_2 позивача було визнано непридатним для проходження військової служби.

Стверджує, що вказані обставини спочатку унеможливлювали, а потім значно ускладнювали можливість звернення до суду у визначений законом строк та об`єктивно не залежали від волі позивача, тому апелянт вважає, що має право на поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 по справі № 440/8049/25 позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху. Встановлено позивачу строк на усунення недоліків 10 днів з дня отримання повідомлення про цю ухвалу шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом з інших підстав (за їх наявності) та доказів, які свідчать про поважність причин пропуску цього строку, в частині вимог за період з 01.07.2023 по 07.03.2025.

На виконання вимог вказаної ухвали, позивач подав до суду заяву, в якій наполягав на тому, що строк на звернення до суду з цим позовом пропущений лише на один день. Повідомив про обставини його перебування на стаціонарному лікуванні у періоди з 09.08.2024 по 23.08.2024, з 02.09.2024 по 16.09.2024, з 08.01.2025 по 22.01.2025 та з 05.02.2025 по 21.02.2025, підтвердивши повідомлене відповідною медичною документацією. З огляду на це просив суд поновити пропущений строк на звернення до суду з цим позовом.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог, що охоплюють період з 01.07.2023 по 07.03.2025, суд першої інстанції, зважаючи на те, що позивач не повідомив поважних причин пропуску строку звернення до суду, дійшов висновку про наявність підстав, встановлених частиною 2 статті 123 та пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України, для повернення позовної заяви, в частині вимог заявлених з пропуском строку, встановленого частиною 3 статті 122 КАС України та статтею 233 КЗпП України.

Вирішуючи питання про можливість поновлення строку звернення з цим позовом, суд першої інстанції, надаючи оцінку обставинам перебування позивача на стаціонарному лікуванні у вказаних ним періодах, зазначив, що зміст поданої заяви, як і зміст позовної заяви, не містить достатніх доводів з приводу того, що позивач, звертаючись до суду 10.06.2025 з порушенням трьохмісячного строку, визначеного статтею 233 КЗпП України, з позовними вимогами, зокрема, за період з 01.07.2023 по 07.03.2025, не мав реальної можливості звернутися до суду у строк, встановлений законом.

Твердження заявника щодо перебування на стаціонарному лікуванні у періоди з 09.08.2024 по 23.08.2024, з 02.09.2024 по 16.09.2024, з 08.01.2025 по 22.01.2025 та з 05.02.2025 по 21.02.2025 суд першої інстанції вважав такими, що не можуть свідчити про наявність поважних причин пропуску строку з огляду на факт завершення лікування ще 21.02.2025, тоді як зі служби той звільнився 08.03.2025, а до суду з позовом звернувся 10.06.2025.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Приписами частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Загальні правила, які закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Відповідно до вимог статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Водночас положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Верховний Суд України у постанові від 17.02.2015 (справа № 21-8а15), з-поміж іншого, зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Отже, оскільки нормами КАС України не врегульовано питання строків звернення до суду у справах про стягнення належної працівнику заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці, колегія суддів вважає застосовними до спірних правовідносин положення КЗпП України.

Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення, що, з огляду на наведені вище норми, вказує на те, що встановленим строком для звернення до адміністративного суду з такими вимогами є тримісячний строк, початок якого слід рахувати з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

З матеріалів справи вбачається, що 07.03.2025 ОСОБА_1 наказом командира ВЧ НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 74 було виключено зі списків особового складу частини (а.с. 17), а до суду звернувся 10.06.2025.

Проте матеріали справи не містять інформації та судом першої інстанції не встановлено дату коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, а саме вручення грошового атестата, оскільки саме дата вручення позивачу зазначеного документа, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

Визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку у цій справі відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає передчасними висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити.

У справі "Іліан проти Туреччини" Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Згідно з частиною 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин у справі.

Отже, процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року (справа № 280/4682/19), від 18 червня 2020 року (справа № 400/524/19), від 17 червня 2020 року (справа № 280/4951/19), від 15 січня 2025 року (справа №140/29902/23).

Мотивуючи причини пропуску строку звернення до суду у клопотанні позивач вказує, що має серйозні проблеми зі здоров`ям, а саме діагноз: «Розсіяний склероз, рецидивуюче-ремітуючий перебіг, активна фаза з правобічно помірно вираженим геміпарезом, вираженим мозочково-атактичним синдромом та сенсорними розладами, порушенням функцій тазових органів за центральним типом, міжхребцевий остеохондроз шийного, грудного, поперекового відділів хребта, грижа L5-S1 міжхребцевого диску без порушення функцій; хронічний гастродуоденіт, стадія ремісії; деформуючий остеоартроз обох колінних суглобів І ступеня без порушення функцій; часткова атрофія зорових нервів обох очей», що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями виписок із медичних карт стаціонарного хворого (а.с. 30-34), копією свідоцтва про хворобу № 66 від 18.02.2025 (а.с. 35-36).

Колегія суддів, дослідивши вказані докази та врахувавши обставини захворювання позивача, підтверджені відповідними медичними документами, вважає, що пропуск позивачем строку звернення до суду, який становить лише один день, зумовлений об`єктивними причинами, незалежними від його волі, а саме низкою захворювань, які відповідно до свідоцтва про хворобу № 66 від 18.02.2025, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби, та у зв`язку з якими, ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби, та зазначає, що такі захворювання могли ускладнити можливість своєчасного вчинення позивачем необхідних процесуальних дій.

Вказані обставини та докази у їх сукупності свідчать, що в цьому випадку в діях позивача не вбачається ознак невиправданої бездіяльності чи зловживання процесуальними правами та обов`язками.

А тому, при вирішенні питання про наявність підстав для відмови позивачу у поновленні строку звернення до суду з позовом, суду першої інстанції необхідно уникати надмірного формалізму та непропорційністі між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого може стати порушення права скаржника на судовий захист.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів уважає, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 в частині вимог, що охоплюють період з 01.07.2023 по 07.03.2025, підлягає скасуванню, оскільки судом порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 в частині вимог, що охоплюють період з 01.07.2023 по 07.03.2025, а тому ухвалене судове рішення на підставі вимог статті 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 8 липня 2025 року по справі № 440/8049/25 скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 29.09.2025 року