Справа № 640/20877/18
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «УКТОРГІМПЕКС» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство «УКТОРГІМПЕКС» (далі позивач, ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС») звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі відповідач, ГУ ДПС у м. Києві, правонаступник ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 15.06.2018 № 2.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем у період з 07.05.2018 по 14.05.2018 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ «Горсан» за період з 01.06.2015 по 31.08.2015, результати якої оформлені актом № 325/26-15-14-02-04/21547582 від 21.05.2018. Зазначає, що проведеною перевіркою встановлено допущення ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» порушень вимог податкового законодавства, а саме: п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 83 967 грн, в тому числі за періоди: червень 2015 року у сумі 20 133 грн; липень 2015 року у сумі 26 733 грн; серпень 2015 року у сумі 37 100 грн. Не погоджуючись із такими висновками акта перевірки, ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» надіслало на адресу ГУ ДФС у м. Києві письмові заперечення за вих. № 310 від 04.06.2018. Листом від 13.06.2018 № 27390/10/26-15-14-02-04 ГУ ДФС у м. Києві повідомило позивача про залишення його заперечень без задоволення, а висновків акта перевірки - без змін. Відповідачем на підставі висновків акта перевірки 15.06.2018 прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 104 957 грн, в тому числі 83 966 грн за основним платежем та за штрафними санкціями в сумі 20 991 грн. ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» 09.10.2018 оскаржило вказане податкове повідомлення-рішення до ДФС України, яка листом від 09.11.2018 № 3663016/99-99-11-01-01-25 повідомила про залишення скарги без розгляду та повернення.

Позивач вважає, що діяв правомірно, включивши до складу податкового кредиту суми за господарськими операціями із ТОВ «Горсан», оскільки реальність господарських операцій підтверджена належними первинними документами, відбулися реальні зміни майнового стану платника податків. Зауважує, що твердження відповідача про відсутність реального характеру договору, укладеного між позивачем та його контрагентом ТОВ «Горсан», є не обґрунтованим та не підтверджене належними доказами. Окрім того, як вважає позивач, в акті перевірки контролюючий орган не може встановити недійсність договору чи визнати його нікчемним. На думку позивача, існування кримінального провадження, до якого причетний контрагент ТОВ «Горсан», не може бути преюдиційним фактом того, що підприємство здійснювало фінансово-господарську діяльність без мети настання реальних наслідків, адже не існує вироку суду із вказаного питання, який набрав законної сили. Позивач звертає увагу, що ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС», укладаючи угоди із контрагентом ТОВ «Горсан» мало всі документальні підтвердження господарської правосуб`єктності останнього.

Просить врахувати практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, рішення у справах «Інтерсплав проти України», «Булвес» АД проти Болгарії», «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії», відповідно до яких платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідач позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Висновки в акті перевірки щодо заниження зобов`язань з податку на додану вартість відсутністю настання реальних наслідків за господарськими операціями, здійсненими ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» з ТОВ «Горсан», податковий орган обґрунтовує в відсутністю у контрагента реальної можливості виконати свої зобов`язання, в тому числі відсутності відповідних ресурсів, економічно необхідних для здійснення відповідних операцій.

Зауважує, що надані під час перевірки документи підписані від імені ОСОБА_1 та посилається на існування обвинувального вироку Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/812/16-к щодо засновника та директора ТОВ «Горсан» - ОСОБА_1 , якого визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205-1 Кримінального кодексу України.

У зв`язку з цим просить врахувати правову позицію Верховного Суду, сформовану у постанові від 23.01.2018 у справі № 2а-1870/5800/12, згідно з якою обвинувачення особи, що підписує первинні документи від імені підприємства контрагента, у вчиненні злочинів, пов`язаних з фіктивністю підприємства, навіть за умови застосування до такої особи амністії (звільнення від кримінальної відповідальності) виключає належність таких документів встановленим вимогам законодавства та унеможливлює прийняття їх до податкового обліку.

Вказує також, що під час перевірки не надано документів щодо підтвердження факту виконання робіт працівниками ТОВ «Горсан», в яких зафіксовано місце виконання робіт, їх об`єм та суть, а також відсутня інформація щодо залучення сторонніх організацій до виконання робіт.

Зазначає, що під час перевірки була взята до уваги інформація із ІС «Податковий блок» щодо ТОВ «Горсан» щодо зареєстрованої картки суб`єкта фіктивного підприємництва від 04.09.2015 № 4943/10-06-070-07, відповідно до якої опитано ОСОБА_1 , який повідомив, що ніякого відношення до реєстрації та фінансово-господарської діяльності ТОВ «Горсан» не має. Вважає, що статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.03.2017 у справі № 826/757/13-а.

З огляду на наведене, на думку відповідача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте відповідно до чинного законодавства України, просить у задоволенні позову відмовити.

Також представник відповідача подав додаткові пояснення, в яких щодо задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2018 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідач 14.02.2019 (вх. № 03-14/16802/19) подав відзив на позовну заяву.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом (пункт 3 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025 справу передано для розгляду судді Хомі О.П.

Ухвалою від 03.02.2025 справу прийнято до провадження.

Представник відповідача 19.02.2025 (вх. № 14079) подав додаткові пояснення у справі.

Ухвалою від 03.09.2025 суд замінив первісного відповідача Головне управління ДФС у м. Києві на правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві.

Надіслана на адресу ПрАТ «Укрторгімпекс» ухвала від 03.09.2025 про заміну відповідача повернулася за закінченням терміну зберігання.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» як замовником та ТОВ «Горсан» як виконавцем було укладено договір про вантажно-розвантажувальні роботи від 12.06.2015 № 0000001, відповідно до якого, виконавець зобов`язується виконати вантажно-розвантажувальні, такелажні роботи відповідно до домовленості сторін. Замовник зобов`язується оплатити послуги. Вантажно-розвантажувальні роботи здійснюються за фактичною адресою, і в терміни, обумовлені сторонами (а.с.55-56).

У матеріалах справи містяться акти надання послуг «Завантаж. розвантаж. роботи», які здійснені виконавцем ТОВ «Горсан» на користь замовника ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» на підставі договору від 12.06.2015: № 2808/40 від 28.08.2015 (а.с.57), № 2008/85 від 20.08.2015 (а.с.58), № 1808/5 від 18.08.2015 (а.с.59), № 1708/12 від 17.08.2015 (а.с.60), б/н від 30.06.2015 (а.с.61), № 2506/170 від 25.06.2015 (а.с.62), б/н від 22.07.2015 (а.с.63), № 1707/31 від 17.07.2015 (а.с.64), № 1507/51 від 16.07.2015 (а.с.65).

Відповідач долучив до матеріалів справи ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва про надання тимчасового доступу до речей та документів від 26.11.2015 у провадженні № 1-кс/759/4894/15, яка бралась до уваги під час перевірки.

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 11.04.2016 у справі № 372/812/16-к (набрав законної сили 12.05.2016) ОСОБА_1 - засновника фіктивного підприємства ТОВ «Горсан», визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27 і ч.1 ст.205 та за ч.2 ст.205-1 КК України.

На підставі направлень ГУ ДФС у м. Києві від 07.05.2018 № 748/16-15-14-02-04 та № 749/26-15-14-02-04, наказу ГУ ДФС у м. Києві від 005.05.2018 № 7952, посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві у період з 07.05.2018 по 14.05.2018 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ «Горсан» за період з 01.06.2015 по 31.08.2015, результати якої оформлені актом № 325/26-15-14-02-04/21547582 від 21.05.2018 (а.с. 18-31, далі акт перевірки).

Відповідно до висновків акта перевірки встановлено порушення ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» п.44.1 ст.44, п.п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 83 967 грн, в тому числі за періоди: червень 2015 року у сумі 20 133 грн; липень 2015 року у сумі 26 733 грн; серпень 2015 року у сумі 37 100 грн.

Таких висновків контролюючий орган дійшов з огляду на таке:

«проведеною перевіркою достовірності відображених показників у поданих податкових деклараціях з податку на додатну вартість (рядки 10.1-16.3) за період з 01.06.2015 по 31.08.2015 в сумі 153 010 грн на підставі таких документів: податкових накладних, актів виконання робіт, договору, декларацій, фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва, інформації, отриманої із ІС «Податковий блок», встановлено завищення задекларованих суб`єктом господарювання показників у рядку 10.1 декларацій «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження) з податком на додану вартість на митній території України товарів (послуг) та основних фондів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за ставкою 20 % та нульовою ставкою» на загальну суму 83 967 грн, в т.ч. по періодам:

- червень 2015 рік у сумі 20 133 грн;

- липень 2015 року у сумі 26 733 грн;

- серпень 2015 року у сумі 37 100 грн.

ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» керуючись вимогами п.п.16.1.5, п.п.16.1.9, п.п.16.1.13 ст. 16, п.п.20.1.6 п.20.1 ст.20, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України вручено запит від 08.05.2018 щодо подання підтверджуючих документів та письмового пояснення щодо взаємовідносин ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» з контрагентом-постачальником ТОВ «Горсан» (код 39791208) за період з 01.06.2015 по 31.08.2015.

На зазначений запит ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» надано наступні документи:

Договір від 12.06.2015 № 0000001 (між ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» як замовником та ТОВ «Горсан» як виконавцем), складений і підписаний в місті Києві, в якому зазначено наступне:

«Предмет договору

1.1. Виконавець зобов`язується виконати вантажно-розвантажувальні, такелажні роботи відповідно до домовленості сторін. Замовник зобов`язується оплатити послуги.

1.2. Вантажно-розвантажувальні роботи здійснюються за фактичною адресою, і в терміни, обумовлені сторонами».

Між ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» (замовником) та ТОВ «Горсан» (виконавцем) складені акти надання послуг: б/н від 30.06.2015, № 1507/51 від 16.07.2015, б/н від 22.07.2015, № 1707/31 від 17.07.2015.

Надані до перевірки документи підписані від імені громадянина ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі податкових накладних, ТОВ «Горсан» на адресу ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» було виписано наступні податкові накладні: № 1137 від 28.08.2015, № 1136 від 20.08.2015, № 128 від 18.08.2015, № 127 від 17.08.2015, № 368 від 22.07.2015, № 366 від 17.07.2015, № 365 від 16.07.2015, № 268 від 29.06.2015, № 267 від 25.06.2015.

Вищезгадані податкові накладні, згідно з інформацією ЄРПН, підписані від імені громадянина ОСОБА_1 .

До перевірки не надано банківських виписок, що унеможливлює встановити сплату по вищезазначених операціях.

До перевірки не надано документів щодо підтвердження факту виконання вищезгаданих робіт працівниками ТОВ «Горсан». Не надано жодних документів, в яких зафіксовано місце виконання робіт, їх об`єм та суть, також відсутня інформація стосовно залучення сторонніх організацій до виконання задекларованих робіт.

Під час проведення перевірки було проаналізовано наявну в ГУ ДФС у м. Києві інформацію щодо ТОВ «Горсан», отриману з ІС «Податковий блок» та встановлено наступне:

ТОВ «Горсан» (код 39791208) зареєстровано 14.05.2015 за № 0002927 та має стан платника « 8» (до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням).

Директор, головний бухгалтер та засновник в одній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Останню декларацію з податку на додану вартість до ДПІ за місцем обліку ТОВ «Горсан» подано за липень 2015 року.

До ДПІ за місцем обліку ТОВ «Горсан» не подано податкову декларацію з податку на прибуток за 2015 та 2016 роки.

Додаток АМ до податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік до ДПІ за місцем обліку не надано, що може свідчити про намір приховати інформацію у підприємства власних основних засобів та інших необоротних активів, необхідних для провадження фінансово-господарської діяльності.

ТОВ «Горсан» не звітує до ДПІ за місцем обліку.

Відповідно до баз даних ДФС України, а саме ІС «Податковий блок», встановлена зареєстрована картка суб`єкта фіктивного підприємництва від 04.09.2015 № 4943/10-06-07-07, згідно з якою, опитано ОСОБА_1 , який повідомив, що ніякого відношення до реєстрації та фінансово-господарської діяльності ТОВ «Горсан» не має.

Разом з тим, в ході аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено:

Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року у справі № 1-кс/759/4894/15:

«…розглянувши клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000077 від 19.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205; ч.5 ст.27, ч.3 ст.212; ч.1 ст.212 КК України…

… Встановлено, що невстановлені слідством особи з метою прикриття незаконної діяльності, створили та придбали ряд суб`єктів підприємницької діяльності, а саме: ТОВ «Горсан» (код 39791208) та ін. та в подальшому використовували реєстраційні, статутні документи, печатки та банківські рахунки вищевказаних СПД, з метою прикриття незаконної діяльності, при проведенні господарських операцій в період з 2015 року з підприємствами реального сектору економіки, що в подальшому сприяло умисному ухиленню від сплати податків та ненадходженню до Державного бюджету грошових коштів в особливо великих розмірах…».

Згідно з інформацією ЄРПН, залучення сторонніх організацій до виконання задекларованих робіт не встановлено, ТОВ «Горсан» протягом червня, липня та серпня 2015 року декларувало придбання: кукурудзи, рекламних послуг, сигарет, труб, стовпчиків соснових, трійників, тощо.

Таким чином, встановлено, що від імені підприємства ТОВ «Горсан» діяли особи, які не мали законних повноважень на його представництво, на вчинення вій його імені юридично значущих дій, оскільки не були наділені такими повноваженнями засновника/директора підприємства, який крім того не мав ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності підприємства».

ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» надіслало на адресу ГУ ДФС у м. Києві письмові заперечення на акт перевірки за вих. № 310 від 04.06.2018.

Головне управлінням ДФС у м. Києві листом «Про надання інформації» від 02.10.2018 № 74881/10/26-15-14-2-04, повідомило позивача, що розгляд заперечень відбувався без участі представників ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС», на підставі висновків акта перевірки, 15.06.2018 прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 104 957 грн, в тому числі 83 966 грн за основним платежем та за штрафними санкціями в сумі 20 991 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення було направлене на податкову адресу ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС», проте поштове відправлення повернулось до ГУ ДФС у м. Києві із зазначенням поштовою службою причин невручення «за закінченням встановленого строку зберігання» та датою 04.08.2018. У зв`язку з цим, із листом «Про надання інформації» від 02.10.2018 № 74881/10/26-15-14-2-04 позивачу направлено копію податкового повідомлення-рішення від 15.06.2018 № 2.

ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» 09.10.2018 оскаржило спірне податкове повідомлення-рішення у досудовому порядку до ДФС України (вх. № 56097/6 від 09.10.2018).

ДФС України за наслідками розгляду скарги платника листом від 09.11.2018 №3663016/99-99-11-01-01-25 повідомила про залишення без розгляду та повернення скарги.

Податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 15.06.2018 № 2 є предметом оскарження у справі з підстав протиправності.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України визначаючи, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі ПК України, у редакції від 19.04.2018, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Як встановив суд, у період з 07.05.2018 по 14.05.2018 посадові особи ГУ ДФС у м. Києві провели документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ «Горсан» за період з 01.06.2015 по 31.08.2015, результати якої оформлені актом № 325/26-15-14-02-04/21547582 від 21.05.2018.

За результатами перевірки було встановлено порушення ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» п.44.1 ст.44, п.п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 83 967 грн, в тому числі за періоди: червень 2015 року у сумі 20 133 грн; липень 2015 року у сумі 26 733 грн; серпень 2015 року у сумі 37 100 грн.

Висновки відповідача в акті перевірки щодо заниження зобов`язань з податку на додану вартість, на підставі яких прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, ґрунтуються на відсутності настання реальних наслідків за господарськими операціями, здійсненими ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» з контрагентом ТОВ «Горсан».

В межах спірних правовідносин для підтвердження чи спростування права платника на податковий кредит, слід дослідити, чи дійсно були проведені господарські операції, чи лише їх сутність була відображена платником у податковій звітності з метою отримання права на податковий кредит (на податкову вигоду).

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 198.6 статті 198 ПК України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що господарські операції для визначення витрат податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку на додану вартість для включення до податкового кредиту, крім того, повинна бути підтверджена податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат та податкового кредиту, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимозі статті 75 КАС України щодо достовірності доказів.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV, в редакції від 01.01.2018, чинній на час виникнення спірних правовідносин), так само характеризує і податковий облік.

У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення у платника податків права на формування в податковому обліку сум податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою для отримання платником податків податкової вигоди, як то податковий кредит та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, не здійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податків даних податкового обліку.

Такі висновки зроблені Верховним Судом, зокрема (але на виключно), у постановах від 24.01.2018 (справа № 2а-19379/11/2670), від 28.10.2019 (справа № 280/5058/18), від 26.02.2020 (справа № 826/1308/18), від 06.05.2020 (справа № 640/4687/19), від 28.05.2020 у справі № 826/15364/17, від 28.05.2020 у справі № 820/379/16, від 15.06.2020 у справі № 1440/2276/18.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, зазначивши, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Велика Палата звернула увагу, що відповідно до положень статті 90 КАС України обставини у справі підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, при чому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені у статті 44 ПК України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз.2 п.44.1 ст.44 ПК України).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Законодавчо встановлений мінімум обов`язкових реквізитів первинних та зведених облікових документів визначено в абзацах 1-7 частини 2 статті 9 Закону № 996-XIV, відповідно до якої первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд встановив, що позивач на підтвердження реальності здійснення господарських операцій надав договір про вантажно-розвантажувальні роботи від 12.06.2015 № 0000001 та акти надання послуг: б/н від 30.06.2015, № 1507/51 від 16.07.2015, б/н від 22.07.2015, № 1707/31 від 17.07.2015.

При цьому, суд погоджується з аргументами податкового органу, що також випливає і з акту перевірки, щодо таких порушень як «не надано документів щодо підтвердження факту виконання робіт працівниками ТОВ «Горсан», документів, в яких зафіксовано місце виконання робіт, їх об`єм, також відсутня інформація стосовно залучення сторонніх організацій до виконання задекларованих робіт».

Суд зауважує, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Саме ж визначення поняття господарської операції наведене у статті 1 Закону № 996-XIV, згідно до положень якої господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Тобто господарська операція в розумінні статті 1 Закону № 996-XIV пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Окрім того, згідно з пунктом 3.4. договору від 12.06.2015 № 0000001, оплата послуг виконавця проводиться замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок.

У зв`язку з цим суд зазначає, що під час перевірки, як і під час розгляду справи судом, не було надано банківських виписок, що унеможливлює встановити сплату за актами наданих послуг.

Як встановив суд із акта перевірки, відповідачем було проаналізовано наявну в ГУ ДФС у м. Києві інформацію щодо ТОВ «Горсан», отриману з ІС «Податковий блок» та встановлено таке:

ТОВ «Горсан» (код 39791208) зареєстровано 14.05.2015 року за № 0002927 та має стан платника « 8» (до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням).

Директор, головний бухгалтер та засновник в одній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Останню декларацію з податку на додану вартість до ДПІ за місцем обліку ТОВ «Горсан» подано за липень 2015 року.

До ДПІ за місцем обліку ТОВ «Горсан» не подано податкову декларацію з податку на прибуток за 2015 та 2016 роки.

Додаток АМ до податкової декларації з податку на прибуток за 2015 рік до ДПІ за місцем обліку не надано, що може свідчити про намір приховати інформацію у підприємства власних основних засобів та інших необоротних активів, необхідних для провадження фінансово-господарської діяльності.

ТОВ «Горсан» не звітує до ДПІ за місцем обліку.

Відповідно до баз даних ДФС України, а саме ІС «Податковий блок», встановлена зареєстрована картка суб`єкта фіктивного підприємництва від 04.09.2015 № 4943/10-06-07-07, згідно з якою опитано ОСОБА_1 , який повідомив, що він не має ніякого відношення до реєстрації та фінансово-господарської діяльності ТОВ «Горсан».

Щодо наведеного суд звертає увагу, що посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичній базі ІС «Податковий блок» щодо контрагента позивача ТОВ «Горсан», як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального законодавства.

Наведена позиція суду узгоджується із сталою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема в постанові від 08.08.2018 у справі № 820/4428/17.

Також відповідач, вказуючи, що ТОВ «Горсан» є суб`єктом фіктивного підприємництва, просить застосувати правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14.03.2017 у справі № 826/757/13-а про те, що статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Проте суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 відступила від такого висновку Верховного Суду. Згідно з висновком Великої Палати формулювання «статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю» не ґрунтується на чинних нормах матеріального права, оскільки статус у юридичному розумінні це перелік прав та обов`язків певного суб`єкта. Водночас жоден нормативно-правовий акт в Україні не містить визначення статусу фіктивного підприємства. Суб`єкт господарювання з ознаками фіктивності є правосуб`єктним, незважаючи на дефекти при його створенні чи мету діяльності, що суперечить висновку у постанові від 01.12.2015 у справі № 826/15034/17 (№ 21-3788а15), що «господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку».

Як встановив суд із актів надання послуг, виконавець ТОВ «Горсан» надавав послуги «Завантаж. розвантаж. роботи», які здійснені на користь замовника ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» на підставі договору від 12.06.2015: № 2808/40 від 28.08.2015 (а.с.57), № 2008/85 від 20.08.2015 (а.с.58), № 1808/5 від 18.08.2015 (а.с.59), № 1708/12 від 17.08.2015 (а.с.60), б/н від 30.06.2015 (а.с.61), № 2506/170 від 25.06.2015 (а.с.62), б/н від 22.07.2015 (а.с.63), № 1707/31 від 17.07.2015 (а.с.64), № 1507/51 від 16.07.2015 (а.с.65).

Відповідач зауважує, що від імені ТОВ «Горсан» вказані акти підписував директор, головний бухгалтер та засновник в одній особі ОСОБА_1 , щодо якого існує вирок. З цього приводу суд зазначає таке.

Із матеріалів справив та акта перевірки суд встановив, що податковий орган зауважує на обставинах, які викладені в ухвалі слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва про надання тимчасового доступу до речей та документів від 26.11.2015 у провадженні № 1-кс/759/4894/15.

Оцінюючи наведені доводи відповідача, які, зокрема, були відображені в акті перевірки, суд зазначає, що відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В контексті частини 6 статті 78 КАС України суд звертає увагу, що контролюючий орган при проведенні перевірки, керувався саме ухвалою слідчого судді, а не вироком, а тому суд не може брати таку до уваги, оскільки така не зазначена у вичерпному переліку наведеної статті як обов`язкова у застосуванні для адміністративного суду.

Водночас, згідно з матеріалами справи та відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, вироком Обухівського районного суду Київської області від 11.04.2016 у справі № 372/812/16-к (набрав законної сили 12.05.2016): затверджено угоду про визнання винуватості від 03.03.2016, укладену між прокурором Броварівської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000014, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.03.2016; ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27 і ч.1 ст.205 та за ч.2 ст.205-1 КК України.

Обухівський районний суд Київської області встановив, що ОСОБА_1 у квітні 2015 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи біля станції метрополітену «Либідська» у місті Києві, вступив у попередню злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, з метою придбання та державної перереєстрації, за матеріальну винагороду, суб`єкта підприємницької діяльності -юридичної особи ТОВ «Горсан» на своє ім`я, в органах державної влади, без наміру здійснення статутної господарської діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.

ОСОБА_1 , будучи засновником фіктивного підприємства ТОВ «Горсан», у період з 14.05.2015 забезпечив прикриття незаконної діяльності невстановленої досудовим розслідуванням особи щодо здійснення вигаданих прибуткових та видаткових операцій по рахунках підприємства, складанні від імені службових осіб ТОВ «Горсан» фіктивних первинних документів щодо реалізації товарів, робіт, послуг, складанні та видачі документів податкової звітності.

Зазначені у вироку Обухівського районного суду Київської області від 11.04.2016 у справі № 372/812/16-к обставини підлягають врахуванню з огляду на частину 6 статті 78 КАС України.

Враховуючи наявність вказаного вироку станом на час проведення перевірки та встановлення ним протиправної діяльності щодо створення ТОВ «Горсан», суд виснує про обґрунтованість висновку контролюючого органу щодо фіктивності господарських операцій позивача з вказаним контрагентом, що призвели до формування позивачем податкового кредиту.

Окремо суд зауважує, що платник податку повинен бути розумним та обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів (послуг), що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства.

Разом з тим, під час розгляду справи позивач не подав доказів щодо перевірки ділової репутації контрагента, не навів конкретних обставин укладення та виконання договору про вантажно-розвантажувальні роботи від 12.06.2015 № 0000001.

Крім того, несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов`язань, але і в рамках податкових правовідносин, та в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.

Як свідчать встановлені судом обставини, сукупність досліджених у ході судового розгляду доказів не свідчить про те, що операції між ПрАТ «УКТОРГІМПЕКС» та його контрагентом ТОВ «Горсан» були фактично здійснені.

З урахуванням вищенаведених норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, висновків Верховного Суду та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 15.06.2018 № 2 та відсутність підстав для його скасування.

Суд зауважує, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем вказані вимоги щодо доказування правомірності свого рішення виконано.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, суд висновує, що таке прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено, тому відсутні підстави для визнання такого рішення протиправним.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «УКТОРГІМПЕКС» (юридична адреса: пров. Георгіївський, буд. 5, м. Київ, 01030, фактична адреса: вул. І.Федорова, буд. 39-Г, м. Київ, 03038, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправним та скасування рішення, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. П. Хома