Справа № 183/9068/25
Суддя: Парфьонов Д. О.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/9068/25
№ 2-а/183/110/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання протиправною та скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 № 61/918 від 21 серпня 2024 року відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення,

в с т а н о в и в:

01 вересня 2025 року до суду надійшов цей адміністративний позов, поданий в інтересах ОСОБА_1 (надалі позивач) його представником, адвокатом Радільчук Н. І., переданий головуючому судді 04 вересня 2025 року.

Разом з позовом представником подано окрему заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження постанови.

В поданому позові позивач указує, що зі змісту постанови № 61/918 від 21 серпня 2024 року 15 серпня 2024 року вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , близько 11:00 годин прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , як такий, що підлягає призову на військову службу по мобілізації. Під час уточнення військово-облікових даних встановлено, що громадянин ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Громадянину ОСОБА_2 військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено про необхідність проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, відповідно до направлення на ВЛК від 15 серпня 2024 року № 8212. Однак, громадянин ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на обстеження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовився, що зафіксоване актом відмови від проходження ВЛК від 15 серпня 2024 року. У зв`язку з вищенаведеним громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та здійснив адміністративне правопорушення в особливий період за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Співробітники ІНФОРМАЦІЯ_3 склали протокол за № 61/918 від 21 серпня 2024 року, в якому зазначили обставини вчинення адміністративного правопорушення. Також відповідно до змісту протоколу вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся 21 серпня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час розгляду цієї адміністративної справи вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено ряд його прав, однак як вбачається зі змісту постанови ОСОБА_1 був відсутній під час розгляду адміністративної справи, що в свою чергу категорично заперечується і останнім.

Позивач звертає увагу, в тому числі, й в заяві про поновлення строку, що підтвердження отримання цієї постанови ОСОБА_1 відсутні, як і докази поштового відправлення цієї постанови на адресу місця проживання позивача. У постанові лише зазначена дата відправлення 22 серпня 2024 року. 25 серпня 2025 року адвокат Радільчук Н. І. звернулася до Самарівського ВДВС у Самарівському районі Дніпропетровської області ПМУЮ (м. Одеса) з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 78836585 щодо стягнення з ОСОБА_1 суми штрафу. 01 вересня 2025 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження представник позивача отримала постанову (фотокопію) № 61/918 від 21 серпня 2024 року.

Представник позивача наголошує, що з протоколу № 61/918 від 21 серпня 2024 року вбачається, що розгляд адміністративної справи відбувся 21 серпня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності ОСОБА_1 , чим були порушені його права на захист, оскільки особа не скористалася всіма правами, визначеними КУпАП. Також позивача не було своєчасно сповіщено про розгляд справ, що в силу приписів частини 1 статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи.

Вказує, що, як свідчить зміст оскаржуваної постанови, відповідачем встановлено порушення ОСОБА_1 вимоги абзацу 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», однак у ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції на 15 серпня 2024 року) відсутній третій абзац. Якщо взяти за увагу неуважність відповідача та рахувати, що малася на увазі ч. 3 ст. 22, то ця частина передбачає, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися до військових частин або на збірні пункти ТЦК та СП у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників ТЦК та СП), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти СБУ за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Таким чином, на думку представника, постанова не містить відомостей про порушення, передбачене законодавством, яке вчинив позивач відмовившись від проходження ВЛК. Вказує, що законодавцем чітко визначено механізм та порядок проходження військовозобов`язаними військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до несення військової служби, що визначено Додатком 2 до Постанови КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року, Постановою КМУ № 560. Законодавством визначена послідовність дій щодо направлення особи на проходження військово-лікарської комісії: оповіщення з визначенням мети прибуття для проходження особою медичного огляду для визначення придатності до військової служби, виконання особою вимог законодавства щодо прибуття відповідно до повістки, отримання направлення на проходження медичного огляду, та здійснення проходження медичного огляду. У разі не виконання особою вимог законодавства щодо проходження медичного огляду, настає відповідальність відповідно до законодавства. Проте повістки з метою прибуття для медичного огляду позивачеві не вручалось, так само, оскаржувана постанова не містить посилання на докази відмови в визначений законом спосіб ОСОБА_1 від отримання направлена на медичний огляд та реєстрації зазначеного документа відповідно до п. 74 Порядку.

Крім цього, згідно з п.3.5 глави 3 розділу II Наказу МОУ № 402 військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ. Отже, чинним законодавством встановлено імперативний обов`язок перед походженням військово-лікарської комісії надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну документацію, яка стосується стану його здоров`я, у тому числі медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о. Таким чином, проходженню особою військово-лікарської комісії має обов`язково слідувати вручення йому відповідної повістки дату, з метою надання часу належним чином звернутися до лікаря для отримання медичної карти амбулаторного хворого формою № 025/о, а також підготувати та зібрати виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо. Вищезазначена обставина виключає обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Постановленою суддею ухвалою від 05 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку письмового провадження. Встановлено відповідачеві строк для подання відзиву. Роз`яснено сторонам право подати клопотання про проведення розгляду справи з повідомленням сторін.

Копію позову разом з додатками до нього з копією ухвали суду в паперовій формі доставлено відповідачеві 15 вересня 2025 року /а.с.34/. Ухвала суду доставлена до електронного кабінету представника позивача 09 вересня 2025 року /а.с.32/.

Станом на 26 вересня 2025 року відзиву на позов, клопотань, заяв відповідача до суду не надходило.

Станом на дату розгляду справи клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не надходило.

Дослідивши доводи адміністративного позову, відзиву, оцінивши їх поданими позивачем, відповідачем доказами в їх сукупності, суд висновує таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

За ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Судом установлено, що згідно з копією паспорту громадянина України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.16/.

21 серпня 2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , розглянувши матеріали по справі про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , місце роботи і займана посада: ПП «Діана транс», м. Дніпропетровськ, водій, фактичне проживання та місце реєстрації: АДРЕСА_2 , установив, що 15 серпня 2024 року громадянин ОСОБА_1 близько 11 год 00 хв прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , як такий, що підлягає призову на військову службу по мобілізації. Під час уточнення військово-облікових даних встановлено, що громадянин ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено про необхідність проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, відповідно до направлення на ВЛК від 15 серпня 2024 № 8212. Однак ОСОБА_1 від проходження медичного огляду та обстеження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовився, що зафіксовано актом відмови від проходження ВЛК від 15 серпня 2024 року. У зв`язку з вищевказаним громадянин ОСОБА_1 здійснив адміністративне правопорушення в особливий період (особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента. України від 17 березня 2014 року № 30-3/2014 «Про часткову мобілізацію» (набрав чинності з дня опублікування в газеті «Голос України» від 18 квітня 2014 року № 49), який затверджений Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII та буде закінченим з прийняттям Президентом України відповідного рішення, щодо переведення всіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу), чим здійснив порушення вимог абзацу 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Своїми діями громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Указаним правопорушенням винним майнової шкоди не спричинено. Вказаною постановою визнано громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 17 000,00 гривень.

У постанові не вказано перелік обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність. Постанова не містить підпису особи, яка притягається до відповідальності, як в частині роз`яснення прав, так і в частині її вручення, надання пояснень, визнання вини. В постанові вказано про направлення її копії поштою 22 серпня 2024 року.

Вирішуючи вимоги позову суд висновує таке.

Щодо строків звернення до суду.

Представник позивача подала клопотання, в якому просила поновити позивачеві строк на звернення до суду з цим адміністративним позовом, обґрунтовуючи клопотання тим, що повістки про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач не отримував. Про наявність постанови позивач не знав, що позбавило його права на своєчасне її оскарження. Копію постанови представник отримала під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Статтею 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, матеріали справи містять заяву посадової особи відповідача до виконавчої служби про примусове виконання постанови від 21 серпня 2024 року № 61/918 /а.с.18/, паперову копію постанови в електронному виді про відкриття виконавчого провадження ВП № 78836585 від 14 серпня 2025 року з примусового виконання постанови № 61/918 /а.с.24/, заяву представника позивача про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, зареєстровану 25 серпня 2025 року /а.с.23/, копію заяви представника позивача про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 01 вересня 2025 року у виконавчій службі /а.с.26/. Доказів отримання позивачем постанови раніше, за вказану представником позивача дату, можливості ознайомлення з її змістом, обізнаності про її існування суду не надано.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про поновлення процесуального строку, суд визнає наведені позивачем причини пропуску строку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення поважними, а тому пропущений строк для звернення до суду з цим позовом слід поновити.

При цьому, суд ураховує також і надану представником позивача довідку за формою 5, видану командиром в/ч НОМЕР_1 23 травня 2025 року № 1149/82/2864, згідно з якою солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 /а.с.25/, що об`єктивно, на думку суду, позбавляло позивача можливості довідатися про існування оскаржуваної постанови у період з початку проходження військової служби.

Щодо суті позову.

Відповідно до ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

В силу статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Зокрема, за ч. 3 ст. 210-1 вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон України № 2232-ХІІ).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено з 24 лютого 2024 року ввести в Україні воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та такий воєнний стан діє і до теперішнього часу.

Отже, станом з 24 лютого 2022 року, тобто на період вчинення інкримінованого позивачеві адміністративного правопорушення діяв особливий період.

За змістом ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Частиною 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, окрім іншого: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів (абзац третій).

Згідно з абзацом третім частини першої, частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції на момент винесення постанови, з урахуванням змін, внесених Законом № 3633-ІХ від 11 квітня 2024 року, які набрали чинності 18 травня 2024 року) громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

При цьому, посилання представника позивача на відсутність на момент винесення постанови абзацу третього частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» суд відхиляє з огляду на відповідну редакцію вказаного Закону (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/3543-12/ed20240518#Text), яка містить відповідний абзац.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі по тексту Порядок № 560), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.

Порядок № 560 (чинний станом на 21 серпня 2024 року) визначає процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів; процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних зміну військово-облікові документи; процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби (пункт 1).

Відповідно до п. 74 Порядку № 560 резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Безпідставна відмова (ухилення) від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби є порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Таке порушення вчинене позивачем в особливий період. Дії особи щодо ухилення (відмови) від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та кваліфіковані відповідачем правильно.

Згідно з пп. 1 п. 27 Порядку № 560 під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Відповідно до п. 28 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

За п. 31 Порядку № 560 повістки мають право вручати: представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки - в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки; представники структурних підрозділів районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій) - в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідної районної, міської держадміністрації (військової адміністрації); представники виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад - в адміністративних межах населених пунктів та територій, на які поширюється повноваження відповідних виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад; представники підприємств, установ, організацій - на території підприємств (установ, організацій) та в місцях виконання працівниками робіт (обов`язків); представники відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ (тільки резервістам та військовозобов`язаним, які перебувають в зазначених органах на військовому обліку) - на усій території України.

За п. 34 Порядку № 560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

Відповідно до п. 38, 39 Прядку № 560 у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені: представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; групами оповіщення, до складу яких можуть включатися представники районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та поліцейські. У районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки резервістам та військовозобов`язаним повістка вручається військовослужбовцями або працівниками таких центрів.

За п. 40, 41 Порядку № 560 під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським. Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Отже, вручення (надсилання) повістки є тільки одним із способів виклику громадян до районних (міських) ТЦК з певною метою, в тому числі, для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Чинний Закон не пов`язує виконання обов`язку щодо проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби із обов`язковим попереднім врученням повістки, надісланої поштою.

Водночас, суд ураховує, що суду не надано доказів, у тому числі і отриманих з застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським про відмову позивача від проходження медичного огляду. Додатків до постанови з відповідним посиланням на такі докази оскаржувана постанова не містить.

Відтак, суду поза розумним сумнівом не доведено обставини, покладених в обґрунтування оскаржуваної постанови. Крім того, суд ураховує відомості про проходження на час розгляду справи позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Водночас, щодо посилання представника позивача на відсутність у ВЛК його медичних документів чи медичної справи з історією хвороб для складання об`єктивного висновку про придатність чи не придатність до військової служби, суд зазначає, що відсутність медичних документів або їх не врахування під час ВЛК це підстава для оскарження результатів ВЛК, а не підстава для відмови від ВЛК та свідомого порушення законодавства про мобілізацію.

Таким чином, оцінюючи оскаржене рішення на відповідність вимогам ст. 2 КАС України, суд вважає, що відповідач прийшов передчасного висновку щодо визнання винуватості позивача у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не врахував об`єктивні обставини у справі, не довів правомірності винесення постанови та наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

А отже, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 210-1 КУпАП й саме з цих підстав постанова № 61/918 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 21 серпня 2024 року підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Інші доводи та посилання представника позивача, наведені у позові в тому числі й щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення у відсутність позивача, суд, з огляду на положення ст. 268 КУпАП, яка не передбачає обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ст. 210-1 КУпАП, вважає такими, що як самі по собі, так і у своїй сукупності не доводять та не спростовують наявності підстав для задоволення позову, а відтак відхиляються судом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 6, 19, 77, 90, 159, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з цим адміністративним позовом.

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 від 21 серпня 2024 року № 61/918 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000,00 гривень скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складене та підписане 26 вересня 2025 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 , код в ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , м. Тернопіль Тернопільської області.

Суддя Д. О. Парфьонов