Справа № 440/3016/25
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2025 року м. ПолтаваСправа №440/3016/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі - ГУПФ України у Львівській області), у якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ України у Львівській області від 19.02.2025 №62;

зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в ТОВ Агрофірмі "Імені Довженка" з 01.07.1995 по 30.06.2001, з 01.07.2004 по 13.08.2005, з 05.01.2011 по 17.07.2023, з 02.04.2024 по 24.01.2025 на посаді доярки (оператором машинного доїння) та призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період трудової діяльності позивачка набула стаж, достатній для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, відповідач відмовив у зарахуванні до її стажу роботи окремих періодів трудової діяльності та у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості стажу роботи, підтвердженого в установленому порядку.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 23-26/. Свою позицію мотивував посиланням на правомірність та обґрунтованість рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки надані разом із заявою про призначення пенсії документи містять розбіжності, а також не містять усіх необхідних відомостей, що підтверджують пільговий стаж.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Обставини справи

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України /а.с. 6/.

12.02.2025 позивачка звернулась до територіального органу Пенсійного фонду (за місцем проживання) із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 35-36/.

Рішенням ГУПФ України у Львівській області від 19.02.2025 №62 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу роботи дояркою (оператором машинного доїння), підтвердженого в установленому законодавством порядку /а.с. 43/.

Так, пенсійний орган обчислив стаж ОСОБА_1 станом на дату звернення та визначив, що загальний стаж роботи позивачки складає 31 років 10 місяців 14 днів, пільговий стаж (робота дояркою) - відсутній.

При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи позивачки в РФ з 01.01.1992 по 13.06.1995 за даними трудової книжки від 27.07.1987 серії НОМЕР_1 , оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991.

Крім того, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 01.07.1995 по 30.06.2001, з 01.07.2004 по 13.08.2005, з 05.01.2011 по 17.07.2023 та з 02.04.2024 по 24.01.2025, на підставі довідки №227 від 04.02.2025, оскільки в довідці наявні розбіжності з записами трудових книжок в назвах підприємств, на яких працювала заявниця, та в професіях, за якими працювала, з 01.07.1995 по 30.06.2001 та з 01.07.2004 по 13.08.2005, період з 02.04.2024 по 24.01.2025 відсутній в трудовій книжці, а також підстави видачі довідки не містять інформації про журнали норм обслуговування тварин; в матеріалах ЕПС відсутня інформація про зміну назви підприємства, або про правонаступництво у зв`язку з ліквідацією підприємства (довідку видає агрофірма імені Довженка за періоди роботи в КПСП Україна, АФ Шишацька та ТОВ Золота Гора).

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивачка оскаржила його до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За змістом пункту 1 частини першої статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У силу пункту 1 частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування /абзац перший частини другої статті 24 Закону №1058-IV/.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається жінкам, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності стажу на зазначених роботах не менше 20 років, за умови виконання встановлених норм обслуговування.

Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За змістом пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У справі, що розглядається, предметом спору є правомірність рішення ГУПФ України у Львівській області від 19.02.2025 №62 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.

Виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність спірного рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а саме - чи прийнято таке рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд враховує, що умовами для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV є: досягнення 55-річного віку та наявність стажу роботи, зокрема дояркою, не менше 20 років, за умови виконання встановлених норм обслуговування.

ОСОБА_1 на дату звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії виповнилось повних 55 років.

На цій підставі не є спірним співвідношення приписів пункту 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV (щодо призначення пенсії з 55-річного віку) та пункту "д" статті 13 Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 13 названого Закону зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (щодо призначення пенсії з 50-річного віку).

Натомість спірною у цій справі є наявність у позивачки достатнього (20 років) стажу роботи дояркою (оператором машинного доїння), який дає право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.

Так, ГУПФ України у Львівській області у рішенні від 19.02.2025 №62 зазначило, що пільговий стаж роботи ОСОБА_1 за професією доярки (оператора машинного доїння) не підтверджений. При цьому, відповідач не зарахував до стажу роботи позивачки періоди роботи з 01.07.1995 по 30.06.2001, з 01.07.2004 по 13.08.2005, з 05.01.2011 по 17.07.2023 та з 02.04.2024 по 24.01.2025, на підставі довідки №227 від 04.02.2025, оскільки в довідці наявні розбіжності з записами трудових книжок в назвах підприємств, на яких працювала заявниця, та в професіях, за якими працювала, з 01.07.1995 по 30.06.2001 та з 01.07.2004 по 13.08.2005, період з 02.04.2024 по 24.01.2025 відсутній в трудовій книжці, а також підстави видачі довідки не містять інформації про журнали норм обслуговування тварин; в матеріалах ЕПС відсутня інформація про зміну назви підприємства, або про правонаступництво у зв`язку з ліквідацією підприємства (довідку видає агрофірма імені Довженка за періоди роботи в КПСП Україна, АФ Шишацька та ТОВ Золота Гора)

Оцінюючи наведені доводи пенсійного органу, суд виходить з такого.

Суд повторює, що головними умовами для призначення пенсії за віком відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV є виконання роботи доярки, досягнення відповідного віку, а також наявність відповідного стажу, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 21.11.2019 у справі №701/1232/16-а.

Суд враховує, що відповідно до частини першої статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання.

ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії надала пенсійному органу трудову книжку колгоспника № НОМЕР_2 , за змістом якої її 10.11.1994 прийнято у члени КПСП "Україна" /а.с. 30-33/.

Зі змісту трудової книжки колгоспника суд встановив, що позивачка у 1995 році відпрацювала дояркою 179 людино-днів за рік при нормі 240 людино-днів за рік, у 1996 році - 300 з 240, у 1997 році - 248 з 240, у 1998 році - 265 з 220, у 1999 році - 256 з 220, у 2000 році - 276 з 220, у 2001 році - 182 з 220, у 2002 році - 310 з 220, у 2003 році - 350 з 220, у 2004 році - 366 з 366 /а.с. 30-32/.

При цьому, у трудовій книжці колгоспника наявні записи:

- рішенням загальних зборів від 10.03.2000 протокол №4 КПСП "Україна" реорганізовано в СТОВ "Україна";

- СТОВ "Україна" реорганізовано в Агрофірму "Україна" СП ТОВ "АПО Цукровик Полтавщини" рішенням зборів засновників;

- Агрофірму "Україна" СП ТОВ "АПО Цукровик Полтавщини" реорганізовано в СП "Україна" ТОВ "АФ "Шишацька";

- СП "Україна" ТОВ "АФ "Шишацька" реорганізовано в ТОВ "АФ "Золота гора".

Трудовою книжкою колгоспника загалом підтверджено, що позивачка працювала дояркою у період з 01.07.1995 по 30.06.2001 та з 01.07.2004 по 13.08.2005.

У вкладиші до трудової книжки серії НОМЕР_3 містяться записи про роботу позивачки у ВП АФ "Золота гора" ТОВ "АФ "Ім. Довженка", а саме:

- від 05.11.2011 - прийнята на роботу оператором машинного доїння корів;

- від 01.08.2019 - переведена у ВП "АФ "Шишацька" ТОВ "АФ "Ім. Довженка" шляхом об`єднання виробничих підрозділів;

- від 17.07.2023 - звільнена з роботи за угодою сторін /а.с. 46 - зі звороту/.

Тож період роботи позивачки з 05.11.2011 по 17.07.2023 оператором машинного доїння підтверджений вкладишем до трудової книжки серії НОМЕР_3 .

Крім того, разом із заявою про призначення пенсії позивачка надала пенсійному органу довідку ТОВ "Агрофірма "Ім. Довженка" від 04.02.2025 №227 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, у якій зазначено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день у ТОВ "Агрофірма "Ім. Довженка" і за період з 01.07.1995 по 30.06.2001, з 01.07.2004 по 13.08.2005, з 05.01.2011 по 17.07.2023, з 02.04.2024 по 24.01.2025 буда безпосередньо зайнята у виробництві сільськогосподарської продукції тваринництва, виконувала встановлені норми обслуговування корів за указані періоди роботи доярки та оператора машинного доїння (середня кількість 80 голів) /а.с. 47 - зі звороту/.

Щодо доводів відповідача про непідтвердження періоду роботу дояркою (оператором машинного доїння) з 02.04.2024 по 24.01.2025 суд зауважує, що з 10.06.2021 внаслідок набрання чинності Законом України від 05.02.2021 №1217-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі" ведення трудових книжок не є обов`язковим.

Період роботи позивачки дояркою (оператором машинного доїння) з 02.04.2024 по 24.01.2025 підтверджений вищевказаною довідкою, а також відображений у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування /а.с. 37-40/.

Суд визнає помилковими доводи відповідача щодо розбіжностей у назвах підприємств, зазначених у трудовій книжці колгоспника та вкладиші до трудової книжки, а також довідці від 04.02.2025 №227, оскільки у трудовій книжці колгоспника у хронологічному порядку наведено відомості про роботу позивачки дояркою та реорганізацію підприємств, на яких вона працювала, тоді як довідка від 04.02.2025 №227 складена ТОВ "Агрофірма "Ім. Довженка", як останнім підприємством, на якому працювала позивачка.

При цьому суд враховує, що відповідно до загальнодоступних відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Шишацька" () зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма " Ім. Довженка" ().

Своєю чергою, записами у трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 підтверджено, що ТОВ "Агрофірма "Шишацька" утворена внаслідок реорганізації КПСП "Україна" в СТОВ "Україна", СТОВ "Україна" у Агрофірму "Україна" СП ТОВ "АПО Цукровик Полтавщини", а Агрофірми "Україна" СП ТОВ "АПО Цукровик Полтавщини" в СП "Україна" ТОВ "Агрофірма "Шишацька".

Також у трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 міститься запис, що СП "Україна" ТОВ "Агрофірма "Шишацька" на підставі протоколу від 24.12.2004 №9 реорганізовано у ТОВ "Агрофірма "Золота гора" /а.с. 31 - зі звороту/.

ГУПФ України у Львівській області вищенаведені обставини до уваги не прийняло, внаслідок чого дійшло помилкового висновку про відсутність підстав для зарахування до спеціального (пільгового) стажу роботи ОСОБА_1 періодів її трудової діяльності за професією доярки (оператора машинного доїння) з 01.07.1995 по 30.06.2001, з 01.07.2004 по 13.08.2005, з 05.01.2011 по 17.07.2023, з 02.04.2024 по 24.01.2025.

За обставин справи, що розглядається, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії за віком, пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права.

При цьому, суд виходить з того, що аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У цьому випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Наведене вище у своїй сукупності є підставою для висновку про неправомірність рішення ГУПФ України у Львівській області від 19.02.2025 №62, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.

Як наслідок, таке рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позов в цій частині - задовольнити.

Водночас суд враховує, що позивачка не оскаржила рішення ГУПФ України у Львівській області від 19.02.2025 №62 в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 13.06.1995, позовна заява доводів про незгоду з рішенням відповідача у відповідній частині не містить.

Поряд з цим суд зауважує, що відмова ГУПФ України у Львівській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 13.06.1995 не впливає на визначення права позивачки на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, тоді як предметом спору у справі №440/3016/25 є саме наявність чи відсутність у ОСОБА_1 права на призначення відповідного виду пенсії.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд виходить з таких міркувань.

У силу статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту", ухваленої на 114-й сесії 12.05.2004, передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).

Зі змісту пункту 49 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Єфименко проти України" можливо дійти висновку про те, що не розглядається у якості ефективного засіб захисту, який: "є залежним від розсуду відповідних органів влади і не є безпосередньо доступним для того, кого він стосується".

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

А відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже невід`ємною частиною конституційного права на судовий захист є можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог щодо поновлення яких встановлена у належній судовій процедурі та формалізована у судовому рішенні, що забезпечено конкретними гарантіями, які б дозволяли реалізувати його в повному об`ємі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 зауважив, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

За обставин цієї справи суд враховує, що позивачці на дату звернення до пенсійного органу із заявою від 12.02.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV виповнилось повних 55 років.

За висновком суду періоди роботи ОСОБА_1 дояркою (оператором машинного доїння) з 01.07.1995 по 30.06.2001, з 01.07.2004 по 13.08.2005, з 05.01.2011 по 17.07.2023, з 02.04.2024 по 24.01.2025 належить зарахувати до спеціального (пільгового) стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.

Таким чином, спеціальний (пільговий) стаж позивачки становить понад 20 років, що є достатнім для призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.

За вищевикладених обставин суд констатує наявність у позивачки права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.

За висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 24.12.2019 у справі №823/59/17, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. А втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

У цій справі пенсійний орган не уповноважений на встановлення умов для призначення особі пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, натомість такі умови визначені законом, а при їх досягненні особа має право на відповідний вид соціального захисту.

Оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.02.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі приписів пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, визначено ГУПФ України у Львівській області, то саме останній має завершити процедуру призначення позивачці пенсії за віком.

Обираючи найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивачки, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ України у Львівській області зарахувати до спеціального (пільгового) стажу ОСОБА_1 періоди роботи дояркою (оператором машинного доїння) з 01.07.1995 по 30.06.2001, з 01.07.2004 по 13.08.2005, з 05.01.2011 по 17.07.2023, з 02.04.2024 по 24.01.2025 та призначити ОСОБА_1 з 12.02.2025 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV.

Обраний судом у конкретному випадку спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 відповідає завданням адміністративного судочинства, вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивачки в правах.

Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 16, 17/.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Зважаючи на ухвалення рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю, понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн належить розподілити шляхом стягнення на її користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України у Львівській області сплаченої суми судового збору.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 19.02.2025 №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до спеціального (пільгового) стажу ОСОБА_1 періоди роботи дояркою (оператором машинного доїння) з 01.07.1995 по 30.06.2001, з 01.07.2004 по 13.08.2005, з 05.01.2011 по 17.07.2023, з 02.04.2024 по 24.01.2025 та призначити ОСОБА_1 з 12.02.2025 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 13814885; вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська область, 79016).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА