Справа № 380/20243/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/20243/24 пров. № А/857/23228/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судових засідань Клим О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі за його адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Генеральний штаб Збройних Сил України про визнання протиправними дій та зобов`язання утриматися від певних дій,

судді у І інстанції Мричко Н.І., Кухар Н.А., Хома О.П.

час ухвалення рішення 13 год 57 хв,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 08 травня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ТЦК) щодо вручення йому повістки на відправку без номеру та дати;

зобов`язати ТЦК утриматись від вчинення дій, спрямованих на призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації у загальному порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 у справі №380/20243/24 у задоволенні позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що обов`язок військовозобов`язаного з`явитись за викликом до відповідного територіального центру комплектування встановлений не повісткою, а Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Повістка, складена відповідачем на виконання законодавства з питань військового обов`язку та вручена позивачу, не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

При оцінці доводів позивача про те, що отримана ним повістка на відправку не містить найменування ТЦК, номеру та дати видачі суд першої інстанції виходив із того, що така містить всі необхідні реквізити, підписана представником ТЦК, має печатку і відповідає формі, визначеній Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі Порядок №569).

Щодо посилання позивача на директиву ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з якою мобілізовувати чоловіків віком 50-60 років можливо лише на підставі окремого мобілізаційного розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України, суд першої інстанції зазначив, що вказана директива є документом для службового користування , не є нормативним актом та носить лише рекомендаційний, роз`яснювальний та інформаційний характер.

Директива ІНФОРМАЦІЯ_4 та на ТЦК від 19.09.2024 № 16/2/1/21409 передбачає, що мобілізація можлива лише стосовно чоловіків від 25 до 49 років, не була відома відповідачу на час вручення позивачу повістки 16.08.2024 і будь- яких змін у Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» у частині військового обов`язку військовозобов`язаних осіб віком 50-60 років не вносилося.

Позовні вимоги про зобов`язання ТЦК утриматись від вчинення дій, спрямованих на призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації в загальному порядку не можуть бути задоволені з огляду на те, що заявлені на майбутнє.

ОСОБА_1 не погодився із рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, у якій просив таке скасувати та задовольнити його позов у повному обсязі.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що позивачу повістку йому було вручено 16.08.2024.

При цьому суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що така повістка на підправку не містить ані найменування ТЦК, ані дати виписки (видачі), ані номеру.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у листі від 05.10.2024 №1159/9/10933 повідомив, що 25.09.2024 року під час проведення оповіщення громадян представниками відповідача позивачу було вручено повістку з терміном прибуття 30.09.2024 і відповідач не надав жодного доказу про виписку та реєстрацію в журналах обліку такої повістки 16.08.2024. Коди позивач розписувався про отримання повістки у розписці дати проставлено, дата місяця або виправлена або так викривлено проставлена.

Наполягає на тому, що директиви Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил є обов`язковими для ТЦК.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції підтримала подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов у повному обсязі.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до довідки військово-лікарської комісії ТЦК від 16.08.2024 №9671/1, лейтенант запасу ОСОБА_1 , 1970 року народження, 16.08.2024 пройшов медичний огляд та був визнаний придатним до військової служби.

Відповідно до повістки на відправку за підписом начальника ТЦК О.Боловицьких, лейтенанту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , наказано прибути о 09:00 год 30.09.2024 за адресою м. Львів, вул. Батуринська, 2 каб. 23.

Згідно із розпискою про вручення повістки на відправку ОСОБА_1 одержав повістку о 16 год 50 хв 16.08.2024 під особистий підпис.

ОСОБА_1 не погодився із діями ТЦК щодо вручення йому повістки на відправку та звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-XII).

Частиною 1 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 5 статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Окрім того, Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено загальну мобілізацію.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регламентовано приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543-XII).

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону №3543-XII організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до статті 2 Закону №3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

За приписами пунктів 1, 8, 9, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; забезпечують захист цілісності бази Реєстру, його апаратного та програмного забезпечення, достовірності даних Реєстру, захист від несанкціонованого доступу, незаконного використання, копіювання, спотворення, знищення даних Реєстру, безпеку персональних даних відповідно до Законів України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах, Про захист персональних даних та міжнародних договорів у сфері захисту інформації, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема: організовують з визначеною періодичністю (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарськими комісіями військовозобов`язаних і резервістів; оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних; забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони; надають громадянам України інформацію відповідно до статті 9 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом взаємодії (обміну інформацією) через інформаційні (інформаційно-телекомунікаційні) системи Мінцифри в порядку, визначеному спільним наказом Мінцифри з Міноборони.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи та наданих поясненнях, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про правомірність дій ТЦК щодо вручення ОСОБА_1 повістки на відправку та доводів позивача про неправомірність таких дій з огляду на досягнення ним 50-річного віку і неналежне оформлення повістки.

При цьому позивачем не оспорюється наявність у нього статусу військовозобов`язаного, придатність до військової служби за станом здоров`я та право відповідача здійснювати організаційні заходи щодо мобілізації військовозобов`язаних для проходження військової служби під час мобілізації.

Оцінюючи доводи апелянта про те, що відповідно до директива Командування Сухопутних військ на Оперативні Командування та на ТЦК від 19.09.2024 № 16/2/1/21409 мобілізація військовозобов`язаних осіб віком 50-60 років можлива лише на підставі окремого мобілізаційного розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України, апеляційний суд зазначає таке.

Наявність самої директиви ІНФОРМАЦІЯ_4 та на ТЦК від 19.09.2024 № 16/2/1/21409 із наведенням у ній вказаних приписів не заперечується учасниками судового розгляду та широко висвітлювалася у засобах масової інформації. Відтак суд апеляційної інстанції визнає їх загальновідомими та такими, що не підлягають доказуванню на підставі приписів частин 1, 3 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства.

При цьому апеляційний суд підкреслює, що відповідно до розписки про вручення повістки на відправку така була вручена ОСОБА_1 16.08.2024, що підтверджується його власноручним підписом, справжність якого ним не заперечується.

Доводи апелянта про те, що на час проставляння підпису на вказаній розписці дата вручення повістки не була проставлена є голослівними і до уваги апеляційним судом не приймаються. Окрім того слід наголосити, що саме 16.08.2024 позивач перебував у ТЦК та проходив військово-лікарську комісію.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на час прийняття рішення про призов ОСОБА_1 на військову службу та вручення йому відповідної повістки директиви Командування Сухопутних військ на Оперативні Командування та на ТЦК від 19.09.2024 № 16/2/1/21409 ще не існувало і така не могла бути врахована відповідачем.

Попри те, при оцінці доводів апелянта про те, що дата вручення повістки на вказаній розписці виправлена або викривлено проставлена, суд апеляційної інстанції при детальному дослідженні вказаних обставин встановив, що такі обставини не впливають на суть спору, оскільки можливе виправлення дати з « 16.09.2024» на « 16.08.2024» не спростовує факту відсутності директиви ІНФОРМАЦІЯ_7 від 19.09.2024 №16/2/1/21409 на час вручення позивачу повістки на відправку, а отже не може бути підставою для визнання таких дій протиправними.

Щодо доводів апелянта про те, що повістка на підправку не містить ані найменування ТЦК, ані дати виписки (видачі), ані номеру, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Наявна у матеріалах копія повістки містить печатку відповідача та повне найменування особи, яка її підписала, а також адреси, на яку викликався позивач.

Повістка була вручена позивачу під розписку без будь-яких застережень з його боку про те, що йому незрозуміло хто і куди його викликає.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що будь-які процесуальні та/або процедурні порушення, пов`язані із самим оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом приватного права вимог законодавства, оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу між інтересами особи, яка звинувачується у правопорушенні, та суспільними (публічними) інтересами. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №210/5129/17 та від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21.

Відтак, наявність певних недоліків в оформленні повістки, на яких наполягає позивач, не впливала на суть спірних правовідносин та не створює достатніх передумов для визнання дій відповідача протиправними.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі №380/20243/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Постанова у повному обсязі складена 26 вересня 2025 року.