Справа № 500/4896/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4896/25

29 вересня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.07.2025 №61 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.09.1982 по 28.10.1982, з 15.01.1985 по 01.06.1999, з 01.06.1999 по 01.08.1999, з 31.12.2003 по 12.05.2004 згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 , дата заповнення 01.11.1982;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.07.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з урахуванням зарахованого страхового стажу) та прийняти рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду заяви, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.07.2025 №61 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач не врахував до страхового стажу позивача: період роботи з 01.09.1982 по 28.10.1982 згідно трудової книжки від 01.11.1982 серія НОМЕР_2 , оскільки період роботи передує даті видачі трудової книжки, а згідно уточнюючої довідки від 12.06.2023 №257 зазначене прізвище в первинних документах ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_3 ; період роботи з 15.01.1985 по 01.06.1999, з 01.06.1999 по 01.08.1999, оскільки записи про роботу не засвідчені печаткою організації, а згідно уточнюючої довідки від 12.06.2023 №258 зазначене прізвище в первинних документах ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_3 ; період роботи з 01.12.2003 по 12.05.2004, оскільки запис про період перебування в центрі зайнятості не засвідчений підписом відповідальної особи, а згідно уточнюючої довідки від 18.07.2023 №119 зазначене прізвище в первинних документах ОСОБА_4 , що не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_3 .

Позивач вважає відмову у призначенні пенсії протиправною, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 25.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановивши строк для подання відзиву на позов - п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Відповідно до статей 162-164 КАС України встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк, відповідач відзиву на позовну заяву не подав, з клопотанням про продовження процесуального строку для його подання не звертався.

Інших заяв, в тому числі по суті справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 14.07.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. На дату звернення вік позивача становив 62 роки.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

За результатами розгляду вказаної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.07.2025 №61 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

При цьому, у рішенні вказано, що такий стаж позивача становить 15 років 9 місяців 7 днів при необхідному 30 років. Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач не врахував до страхового стажу позивача:

- період роботи з 01.09.1982 по 28.10.1982 згідно трудової книжки від 01.11.1982 серія НОМЕР_2 , оскільки період роботи передує даті видачі трудової книжки, а згідно уточнюючої довідки від 12.06.2023 №257 зазначене прізвище в первинних документах ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_3 ;

- період роботи з 15.01.1985 по 01.06.1999, з 01.06.1999 по 01.08.1999, оскільки записи про роботу не засвідчені печаткою організації, а згідно уточнюючої довідки від 12.06.2023 №258 зазначене прізвище в первинних документах ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_3 ;

- період роботи з 01.12.2003 по 12.05.2004, оскільки запис про період перебування в центрі зайнятості не засвідчений підписом відповідальної особи, а згідно уточнюючої довідки від 18.07.2023 №119 зазначене прізвище в первинних документах ОСОБА_4 , що не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_3 .

Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі - Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 01.11.1982 (арк.справи 13-16) слідує, що позивач:

- 01.09.1982 прийнятий на роботу на Козівський цукровий завод на посаду сезонного оператора (наказ №54 від 01.09.1982) (запис №1);

- 28.10.1982 звільнений з посади у зв`язку з призовом в ряди радянської армії (наказ №71 від 28.10.1982) (запис №2).

Вказані записи засвідчено підписом інспектора відділу кадрів та печаткою Козівського цукрового заводу.

- 15.01.1985 прийнято на посаду слюсаря по 3 розряду на Козівський цукровий завод (наказ №2 від 14.01.1985), (запис №4);

- 01.06.1999 звільнений з роботи у зв`язку з переведенням в ДП «Козова» ЗАТ «Тернопільський агропромисловий комплексі» на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України (наказ №27 від 01.06.1999), (запис №8);

- 01.06.1999 прийнято на роботу в ДП «Козова» по переведенню з ВАТ «Козівський цукровий завод» слюсарем-ремонтником ТЕЦ4 розряду (наказ №1 від 01.06.1999), (запис №9);

- 01.08.1999 створена філія «Козова» ЗАТ «Тернопільський агропромисловий комплекс» (наказ №25 від 01.08.1999), (запис №10);

- 01.08.1999 звільнений з роботи у зв`язку з переведенням за його заявою в філію «Козова» на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України (наказ №25а від 01.08.1999) (запис №11);

Вказані записи засвідчено підписом інспектора відділу кадрів та печаткою філії «Козова» Закритого акціонерного товариства «Тернопільський агропромисловий комплекс».

- 31.12.2003 розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно статті 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (наказ №НТ03123 від 31.12.2003), (запис №22);

- 12.05.2004 припинено виплату допомоги по безробіттю згідно пункту 1.1 статті 31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ №НТ040 від 13.05.2004) (запис №23).

Вказані записи засвідчено підписом директора Козівського районного центру зайнятості Мельника В.Г. та засвідчено печаткою Козівського районного центру зайнятості.

На період внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.1. Інструкції №162 встановлено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Відповідно пункту 2.11. Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Записи роблять акуратно, використовуючи чорнильну або кулькову ручку, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору (абзац 3 пункту 2.3 Інструкції №162).

Згідно з абзацом 1 пункту 4.1. Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

В оскаржуваному рішенні, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області обґрунтовуючи відмову у призначенні пенсії вказано про незарахування до стажу позивача періодів роботи позивача згідно його трудової книжки, оскільки період роботи з 01.09.1982 по 28.10.1982 дата прийняття на роботу передує даті видачі трудової книжки; період роботи з 15.01.1985 по 01.06.1999, з 01.06.1999 по 01.08.1999, оскільки записи про роботу не засвідчені печаткою організації, період роботи з 01.12.2003 по 12.05.2004, оскільки запис про період перебування в центрі зайнятості не засвідчений підписом відповідальної особи.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду право пенсіонера на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні (постанови від 07.02.2018 по справі №275/615/17, від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а).

Верховний Суд не відходив від вказаного правового висновку та підтвердив його у постанові від 20.01.2022 року №591/7003/16а, в якій зазначив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Відповідно до пункту 17-1 Порядку №637 у разі коли в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях або їх правонаступниках, розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, стаж роботи, який дає право на пенсію, зараховується у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики.

Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

На переконання суду зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назву підприємств та періоди роботи з аналізу усіх граф трудової книжки (відомості про накази, реквізити посадових осіб, що вчиняли записи, тощо). Під час розгляду справи не надано доказів того, що вказані записи в трудовій книжці позивача є сфальсифікованими або мають підробний характер.

Окрім трудової книжки, на підтвердження спірного періоду трудової діяльності позивачем надавались до пенсійного органу архівні довідки.

Так, згідно архівної довідки №257 від 12.06.2023, виданої Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації зазначено, що в документах архівного фонду «Відкрите акціонерне товариство «Козівський цукровий завод» смт. Козова Тернопільської області, в наказах директора Козівського цукрового заводу за 1982 рік числиться наказ №54 від 01.09.1982 року, згідно якого ОСОБА_1 прийнято на роботу з 01.09. 1982 року та наказ №71 від 02.10.1982, згідно якого ОСОБА_1 звільнено з роботи з 02.11.1982 року.

Відповідно до архівної довідки №258 від 12.06.2023, виданої Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації зазначено, що в документах архівного фонду «Відкрите акціонерне товариство «Козівський цукровий завод» смт. Козова Тернопільської області, в наказах директора Козівського цукрового заводу за 1985 рік числиться наказ №2 від 14.01.1985 року, згідно якого ОСОБА_1 прийнято на роботу з 15.01.1985, в наказах директора Козівського цукрового заводу за 1999 рік числиться наказ №27 від 01.06.1999, згідно якого ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з переведенням в ДП «Козова» ЗАТ «Тернопільський агропромисловий комплекс», ст. 36 п. 5 КЗпП України з 01.06.1999.

Відповідно до архівної довідки №259 від 12.06.2023, виданої Архівним відділом №4 Тернопільської районної військової адміністрації зазначено, що в документах архівного фонду Товариство з обмеженою відповідальністю «Козова-цукор» смт. Козова Тернопільської області, в наказах генерального директора товариства за 2002 рік числиться наказ №8 від 10.07.2002, згідно якого ОСОБА_1 прийнято на роботу у зв`язку з переведенням з філії «Козова» ЗАТ «ТАПК» з 01.07.2002 року, та наказ №246 від 17.12.2002 року, згідно якого ОСОБА_1 звільнено з роботи за угодою сторін ст. 36 п. 1 КЗпП України з 17.12.2002.

Згідно довідки №99 від 25.07.2025, виданої Козівським управлінням Тернопільської філії Тернопільського обласного центру зайнятості ОСОБА_1 перебував на обліку в Козівському районному центрі зайнятості як безробітний і одержував допомогу по безробіттю з 31.12.2003 (наказ №НТ031221 від 31.12.2003) по 12.05.2004 (наказ №НТ040513 від 13.05.2004).

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не взято до уваги вказані довідки, оскільки зазначене прізвище в первинних документах ОСОБА_4 , ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним заявника ОСОБА_3 .

Щодо вищевикладеного, то суд зазначає, що дійсно в архівних довідках вказано прізвище ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , водночас суд враховує те, що періоди роботи позивача зазначені у згадуваних вище довідках, повністю відповідають періодам роботи в трудовій книжці позивача, а тому доводи пенсійного органу щодо неврахування вказаних довідок про з підстав невідповідності у таких прізвища позивача його паспортним даним є необґрунтованими.

Більше того, наведена вище невідповідність прізвища в довідках паспортним даним може свідчити лише про те, що уповноваженою на те особою при їх заповненні було допущено описку або ж невірно вказано прізвище (зокрема російською мовою), проте підстав заперечувати, що вказані довідки стосуються саме позивача, на переконання суду, немає.

Таким чином, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, відповідні записи трудової книжки за період трудової діяльності позивача є належними та допустимими доказами на підтвердження наявного у неї трудового стажу. Також така трудова діяльність додатково підтверджується довідками виданими з цих місць роботи позивача, які відповідають періодам зазначеним в трудовій книжці та паспортним даним особи

Верховний Суд у постановах 21.02.2018 в справі №687/975/17 висловив позицію про те, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Таким чином на позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містять спірні довідки.

У контексті наведеного суд приходить до висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та документації.

Суд вважає, що за не виконання підприємством вимог законодавства працівник не може нести відповідальність та це не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості роботи працівника, відповідального за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на викладене, суд зробив висновок, що відповідач, відмовляючи зараховувати вищезазначені спірні періоди роботи, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.07.2025 №61 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, порушені права позивача підлягають захисту судом шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 14.07.2025, з урахуванням висновків суду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.09.1982 по 28.10.1982, з 15.01.1985 по 01.06.1999, з 01.06.1999 по 01.08.1999, з 31.12.2003 по 12.05.2004 згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 01.11.1982.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає до задоволення, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.07.2025 №61 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.09.1982 по 28.10.1982, з 15.01.1985 по 01.06.1999, з 01.06.1999 по 01.08.1999, з 31.12.2003 по 12.05.2004 згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 01.11.1982.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.07.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження: вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, 29005, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.