Справа № 160/21915/25
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
29.07.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно періодам перебування на стаціонарному лікуванні за період з 01.09.2023 по 25.10.2023 у повному обсязі;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно періоду перебування на стаціонарному лікуванні за період з 01.09.2023 по 25.10.2023 у повному обсязі, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням висновків суду.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він з 11 березня 2022 року по 25 червня 2024 року проходив Військову службу у відповідача. 08 квітня 2023 року під час участі у бойових діях ним отримано вогнепальне поранення лівої повіки. Поранення було тяжким. Як наслідок, у періоди з 09.04.2023 по 28.10.2023 він перебував на стаціонарному лікуванні в різних медичних закладах. У період з 01.09.2023 по 25.10.2023 за стаціонарне лікування не здійснювали виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 25.02.022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Відтак, у зв`язку з отриманням бойового поранення пов`язаного із захистом Батьківщини, позивач набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, пропорційно періодам стаціонарного лікування.
Ухвалою від 30.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Копія ухвали від 30.07.2025 вважається врученою відповідачу у день її постановлення, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.
Станом на час розгляду справи від відповідача до суду відзив не надійшов. Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 , яка згодом здійснила реорганізацію на Військову частину НОМЕР_1 .
Під час проходження військової служби, 08.04.2023 позивач отримав вогнепальне поранення лівої повіки, ВОСП правої надбровної ділянки, відповідно до довідки про обставини травми №1474 від 08.05.2023.
В період з 24.05.2023 по 26.10.2023 ОСОБА_1 відповідно до виписки із медичної довідки стаціонарного хворого перебував за наслідками поранення на стаціонарному лікуванні.
Відповідач у період з 01.09.2023 по 25.10.2023 за стаціонане лікування не здійснював виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 25.02.022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пропорційно періодам стаціонарного лікування.
Представник позивача 13.02.2025 звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови №168.
Листом від 03 травня 2025 року вих 1681/1062 військовою частиною повідомлено, що за періоди з 24 травня 2023 року по 31 серпня 2023 року та з 26 жовтня 2023 року по 28 жовтня 2023 року позивачу виплачена додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, а за період з 01 вересня 2023 року по 25 жовтня 2023 року виплата не була здійснена у зв`язку з тим, що не надана належним чином завірена та перекладена на українську мову довідка, що підтверджує перебування Довірителя на стаціонарному лікуванні в госпіталі за кордоном.
У зв`язку з чим 12 червня 2025 року на адресу Військової частини НОМЕР_1 направлено заяву про виплату додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022, за період лікування з 01 вересня 2023 року по 25 жовтня 2023 року разом з завіреною в установленому законодавством порядку копією, перекладеної українською мовою довідкою, що підтверджує перебування позивача на стаціонарному лікуванні в госпіталі за кордоном.
Листом від 21 червня 2025 року вих. 1681/1311 Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, що: "Командування військової частини НОМЕР_1 не може прийняти рішення щодо виплати додаткової винагороди за період з 01 вересня 2023 року по 25 жовтня 2023 року на підставі надісланого пакету документів, оскільки копія документу, який міг би підтвердити перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 у зазначений період не завірена у відповідності до вимог до статті 76 Закону України «Про нотаріат» опублікований у Відомостях Верховної Ради України, 1993, № 39, ст. 383 та введений в дію Постановою ВР № 3426-ХІІ від 02.09.93, ВВР, 1993, № 39, ст. 384".
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII(далі -Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XIIз наступними змінами та доповненнями (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі -Закон №2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами другою-четвертою цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Пунктом 1 постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.
01.04.2022 до постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України № 400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Отже, додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100 000 гривень.
Як уже вказувалося судом вище, положеннями Постанови №168 передбачено дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100 000,00 грн, а саме:
1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;
2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки військово-лікарської комісії ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» №520 від 19.05.2023 стан після МВТ (08.04.2023): проникаючого наскрізного поранення склери…, згідно наказу МОЗ №370 від 04.07.2007 - травма тяжкого ступеню. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Ступінь тяжкості травми: Тяжкий (наказ МОЗ № 370 від 04.07.2007).
Відповідно до довідки про перебування у лікувальному закладі від 26.10.2023, ОСОБА_3 дійсно перебував на лікуванні в Центрі клінічних нейронаук Лікарні Ла Тімон, Марсель, Франція.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №562702 від 19.03.2024 ОСОБА_2 встанволено другу групу інвалідності від 28.02.2024. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
Отже, з наведеного слідує, що військовослужбовець проходив лікування з 01.09.2023 по 25.10.2023 внаслідок отриманої 08.04.2023 вогнепальної травми. При цьому матеріали справи не містять даних про те, що позивач з моменту його поранення, яке мало місце 08.04.2023, виконував інші бойові завдання, де б міг отримати нові поранення чи травми.
Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
Суд зауважує, що Порядок №260 доповнено новим розділом згідно з наказом Міністерства оборони №44 від 25.01.2023 та застосовується з 01.02.2023, а відтак його норми розповсюджуються на спірні правовідносини.
Абзацом 4 пункту 7 рішення Міністра оборони України, згідно з яким підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.
З матеріалів справи вбачається, що вищевказана умова у спірних правовідносинах дотримана.
Отже, враховуючи наведені вище положення нормативно-правових актів та фактичні обставини справи, суд погоджується із твердженнями позивача, відповідно до яких, позивач має право на нарахування і виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн на місяць, як такий, що отримав поранення 08.04.2023, пов`язане із захистом Батьківщини, та за період перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 01.09.2023 по 25.10.2023 оскільки лікування пов`язане саме з отриманим поранням 08.04.2023.
Тому, беручи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно періодам перебування на стаціонарному лікуванні за період з 01.09.2023 по 25.10.2023 у повному обсязі.
Тобто, позивач має право на виплату додаткової винагороди, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а саме за період стаціонарного лікування з 01.09.2023 по 25.10.2023.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно періоду перебування на стаціонарному лікуванні за період з 01.09.2023 по 25.10.2023 у повному обсязі, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно періодам перебування на стаціонарному лікуванні за період з 01.09.2023 по 25.10.2023 у повному обсязі.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно періоду перебування на стаціонарному лікуванні за період з 01.09.2023 по 25.10.2023 у повному обсязі, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням висновків суду.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез