Справа № 140/8908/25
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/8908/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Волинської митниці до Ратнівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Волинська митниця (далі також - позивач) звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Ратнівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також Ратнівський відділ ДВС, відповідач) про визнання протиправними дій державного виконавця та скасування постанови від 06.06.2025 ВП №75206288 про закінчення виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на примусовому виконанні у Ратнівському відділі ДВС перебував виконавчий лист Ратнівського районного суду Волинської області щодо зобов`язання ОСОБА_1 повернути Волинській митниці ДФС України автомобіль «Ауді А6», р.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , технічний паспорт на вказаний т/з серії НОМЕР_3 та ключ запалювання, які перебувають у його володінні (виконавче провадження №75206288).

06.06.2025 відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №75206288 на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважає вказану постанову про закінчення виконавчого провадження передчасно. Стверджує, що матеріали виконавчого провадження №75206288 не містять доказів щодо вжиття державним виконавцем усіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», з метою виконання рішення суду.

На переконання позивача, накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа, проте не є належними та достатніми заходами виконання судового рішення.

Звертає увагу суду, що за наслідками прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось не виконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить завданням виконавчого провадження.

З наведених підстав просить суд задовольнити позов.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 позивачу поновлено строк на звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , третя особа).

Представник відповідача надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що Ратнівським відділом ДВС вжиті всі заходи передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо виявлення майна боржника з метою виконання виконавчого документа.

Щодо доводів позивача про невжиття державним виконавцем заходів про зміну способу виконання, вказує, що відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» виконавець вправі звернутись до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду лише на підставі заяви сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». В межах виконавчого провадження №75206288 заяв сторін виконавчого провадження про звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання до державного виконавця не надходило. Підстави для звернення до суду за власною ініціативою відсутні.

Крім того, закінчення виконавчого провадження не позбавляє права стягувача на звернення до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду шляхом стягнення з боржника суми вартості майна (автомобіля).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.09.2025 строк розгляду справи №640/22637/19 продовжено на двадцять днів (а.с.87).

Третя особа пояснень у справі щодо позовних вимог не подала.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

20.05.2024 Ратнівським районним судом Волинської області видано виконавчий лист у справі №166/1051/20 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути Волинській митниці ДФС України автомобіль «Ауді А6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , технічний паспорт на вказаний транспортний засіб серії НОМЕР_3 та ключ запалювання, які перебувають у його володінні (а.с.64).

04.06.2024 головним державним виконавцем Ратнівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романюк Ларисою Василівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №75206288 про примусове виконання виконавчого листа у справі №166/1051/20, виданого 20.05.2024 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути Волинській митниці ДФС України автомобіль «Ауді А6», р.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , технічний паспорт на вказаний т/з серії НОМЕР_3 та ключ запалювання, які перебувають у його володінні (а.с.65а).

У зазначеній постанові було вказано про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

15.08.2024 відповідачем за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 5100,00 грн., зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, про що головним державним виконавцем Ратнівського відділу ДВС винесено відповідну постанову №75206288 від 15.08.2024 (а.с.69а).

23.09.2024 за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії на ОСОБА_1 накладено штраф у подвійному розмірі 10200,00 грн., про що державним виконавцем відділу винесено відповідну постанову (а.с.74).

27.11.2024 відповідачем до органу досудового розслідування надіслано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, оскільки рішення суду не може бути виконано без участі боржника (а.с.78).

06.06.2025 державний виконавець Ратнівського відділу ДВС Романюк Л.В., вважаючи, що нею вчинені всі можливі дії для виконання судового рішення, прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №75206288 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.84).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» від 02.10.2019 №858 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1, згідно з яким утворено, зокрема, Волинську митницю Держмитслужби, а також реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2, згідно якого Волинську митницю ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Волинської митниці Держмитслужби.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» реорганізовано територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком шляхом їх приєднання до Державної митної служби, у тому числі Волинську митницю Держмитслужби. Наказом Державної митної служби України від 19.10.2020 №460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів» з метою забезпечення належного здійснення митної політики в частині реалізації концепції єдиної юридичної особи та визначення умов її належного функціонування утворено територіальні органи як відокремлені підрозділи Державної митної служби України за переліком згідно з додатком, згідно з яким утворено, зокрема Волинську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

Позивач, не погоджуючись із прийнятою державним виконавцем постановою від 06.06.2025 про закінчення виконавчого провадження №75206288, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Питання примусового виконання рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 ст. 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст. 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частиною 3 ст. 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною 3 статті 63 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, з наведених норм вбачається, що закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:

накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);

накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);

звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

Отже, слід звернути увагу, що лише вчинення виконавцем вичерпних заходів примусового виконання рішення суду може свідчити про правомірність постанови про закриття виконавчого провадження.

Так, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18.06.2019 року у справі №826/14580/16 підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Також слід звернути увагу на те, що за наслідками невиконання рішення суду та прийняття постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, рішення суду не лише залишається невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №457/359/21, від 27.03.2019 у справі №750/9782/16-а, від 07.08.2019 у справі №378/1033/17, від 04.09.2019 у справі №286/1810/17, від 07.10.2020 у справі №461/6978/19, та від 25.11.2020 у справі №554/10283/18.

З матеріалів справи вбачається, що 04.06.2024 головним державним виконавцем Ратнівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романюк Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №75206288 про примусове виконання виконавчого листа у справі №166/1051/20, виданого 20.05.2024 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути Волинській митниці ДФС України автомобіль «Ауді А6», р.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , технічний паспорт на вказаний т/з серії НОМЕР_3 та ключ запалювання, які перебувають у його володінні (а.с.65а).

В подальшому через невиконання боржником рішення суду без поважних причин, винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів. У зв`язку із повторним невиконанням рішення суду виконавцем винесено постанову про накладення подвійного штрафу у розмірі 10200,00 грн.

У подальшому, до органу досудового розслідування надіслано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, оскільки рішення не може бути виконано без участі боржника.

06.06.2025 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону N 1404-VIII.

Предметом даного спору є правомірність прийняття державним виконавцем Ратнівського відділу ДВС вказаної постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII.

Суд звертає увагу, що виконавчий лист по справі №166/1051/20, виданий Ратнівським районним судом Волинської області 20.05.2024, містить в собі вимогу зобов`язального характеру: повернути Волинській митниці ДФС України автомобіль «Ауді А6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , технічний паспорт на вказаний транспортний засіб серії НОМЕР_3 та ключ запалювання, які перебувають у його володінні.

Право власності є одним з основоположних прав людини, що гарантується як національним, так і міжнародним законодавством, і є фундаментальним елементом правової держави та громадянського суспільства.

Так, стаття 41 Конституції України закріплює право кожного володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності, а також непорушність права приватної власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності, а примусове відчуження можливе лише за мотивами суспільної необхідності, згідно з законом, та за умови повного відшкодування вартості, крім випадків воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності гарантоване також і статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на таку правову природу права власності, захист права власності вимагає використання усіх передбачених законом засобів, спрямованих на відновлення порушеного права, повернення майна та відшкодування завданих збитків, а також на припинення незаконних дій, що порушують право власності.

Суд враховує, що в межах виконавчого провадження №75206288 відповідачем вчинялися дії, спрямовані на виконання виконавчого листа Ратнівського районного суду від 20.05.2024. Зокрема, державним виконавцем винесена постанова від 15.08.2024 про розшук транспортного засобу; складалися акти про невиконання рішення суду; ініційовано питання щодо перевірки фактичного проживання боржника та наявності автомобіля поза межами Ратнівського району; складено акт про відсутність автомобіля за місцем реєстрації боржника, тощо.

Разом з тим, як зазначив Верховний суд у постанові від 20.01.2021 у справі №619/562/18 (провадження №61-39095св18) належним доказом вжиття усіх передбачених законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

У постановах від 30.08.2018 у справі №916/4106/14, від 14.04.2021 у справі №641/1933/19 Верховним судом зазначено, що та обставина, що саме боржник відповідно до судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод у його виконанні.

За встановлених обставин та наведеного правового регулювання, суд доходить висновку щодо протиправності постанови про закінчення виконавчого провадження №75206288 від 06.06.2025 як такої, що винесена передчасно, за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

При цьому суд погоджується з позивачем, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось не виконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Необхідно зазначити, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Так, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

А отже, належним та ефективним способом захисту прав позивача в даній справі є скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №75206288 від 06.06.2025.

Щодо вимог позивача про проведення заміни сторони виконавчого провадження №75206288 з Волинської митниці ДФС на Волинську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

З огляду на наведене правове регулювання слід дійти висновку, що адміністративний суд може вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження виключно в межах справ, які розглядалися ним в порядку адміністративного судочинства.

Як встановлено судом вище, виконавче провадження №75206288 здійснювалося державним виконавцем Ратнівського відділу ДВС щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №166/1051/20, виданого 20.05.2024 Ратнівським районним судом Волинської області.

Відтак, питання щодо заміни сторони виконавчого провадження у даному випадку може бути вирішено Ратнівським районним судом, яким і видано виконавчий лист від 20.05.2024 у справі №166/1051/20.

Таким чином, у задоволенні даної вимоги позивача слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Позивачем подано позов немайнового характеру (визнати протиправним та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження) в електронній формі та сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1218 від 14.08.2025 (а.с.53).

Судом позов Волинської митниці в цій частині позовних вимог задоволено.

Відтак, на користь Волинської митниці за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Керуючись статтями 243, 245, 246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позов Волинської митниці до Ратнівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Ратнівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романюк Лариси Василівни від 06.06.2025 про закінчення виконавчого провадження №75206288.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Волинської митниці за рахунок бюджетних асигнувань Ратнівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Повний текст складено та підписано судом 29 вересня 2025 року.

Позивач: Волинська митниця (44350, Волинська область, Ковельський район, с. Римачі, вул. Призалізнична, 13; ).

Відповідач: Ратнівський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (44100, Волинська область, Ковельський район, с-ще Ратне, вул. Каштанова, 24; ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Н.В. Стецик

29 вересня 2025 року