Справа № 457/1318/25
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 457/1318/25 пров. № А/857/36486/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Довгої О.І. та Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідачів - не з`явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Касандяка Володимира Васильовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської обл. від 21.08.2025р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом представника адвоката Касандяка Володимира Васильовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Національної поліції у Львівській обл., Тимчасово виконуючого обов`язки начальника Відділення поліції № 2 Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській обл. Комара Романа Миколайовича про визнання протиправним та скасування процедурного рішення (суддя суду І інстанції: Василюк Т.В., час та місце ухвалення судового рішення: 21.08.2025р., м.Трускавець Львівської обл.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Трускавецького міського суду Львівської обл. від 21.08.2025р. відмовлено в порядку п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства /КАС/ України у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом представника адвоката Касандяка В.В., діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ у Львівській обл., Тимчасово виконуючого обов`язки начальника Відділення поліції № 2 Дрогобицького районного відділу поліції /РВП/ ГУ НП у Львівській обл. Комара Р.М. про визнання протиправним та скасування процедурного рішення, оскільки такий не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; роз`яснено, що розгляд справ про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення /КУпАП/ віднесено до юрисдикції суддів місцевих загальних судів у порядку КУпАП (а.с.29-32).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив представник адвокат Касандяк В.В., діючий на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить скасувати судову ухвалу та направити її до суду першої інстанції для продовження розгляду, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права (ч.4 ст.9, ч.1 ст.90, ч.2 ст.173 КАС України), які в своїй сукупності призвели до неправильної відмови у відкритті провадження у справі (а.с.36-42).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом зроблені неправильні висновки стосовно характеру спору, які не відповідають нормам діючого законодавства і суперечать підставам для відмови у відкритті провадження у справі згідно ч.1 ст.170 КАС України.

Предметом оскарження в цій справі є адміністративний акт індивідуального характеру, що викладений в процесуальному документі, який зареєстрований в суді за вхідним № 3274 від 22.07.2025р., в якому викладено процедурне рішення відповідача про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, протокол за ч.1 ст.130 КУпАП відіграє роль доказу і є додатком до оскаржуваного в цій справі рішення.

Також вважає, що ухвала суду постановлена неповноважним складом суду; оскаржуване судове рішення не відповідає завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Також колегія суддів ухвалила відхилити клопотання представника позивача, що надійшло електронною поштою до апеляційного суду 16.09.2025р. (а.с.68-69), про відкладення апеляційного розгляду справи через неможливість явки до суду (участі в режимі відеоконференції) по причині зайнятості в іншому судовому процесі, оскільки така обставина не перешкоджала позивачу Касандяку Р.В. з`явитися до апеляційного суду або прийняти участь в режимі відеоконференції; не створювала перешкод в розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду.

Водночас, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засідання учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За сукупності таких обставин, апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та його представника, а також інших учасників справи, які були належним чином повідомлені про час розгляду справи, однак до суду не з`явилися.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції висновувався тим, що предметом оскарження в справі є протокол у справі про адміністративне правопорушення.

Водночас, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення інспектор виконує не звичайні управлінські функції, а вчиняє процесуальні дії у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП.

Таким чином, провадження у справах про адміністративне правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність, розгляд справ про адміністративне правопорушення, накладення адміністративних стягнень здійснюється у порядку передбаченому КУпАП.

Отже, протокол є процесуальним документом у справі, носієм доказової інформації.

З урахуванням вищевикладеного, оскаржений позивачем протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Отже, виходячи з аналізу вказаних правових норм вбачається, що позовні вимоги, заявлені стороною позивача в адміністративному позові, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки розгляд справ про адміністративні правопорушення, що передбачені ст.130 КУпАП, віднесено до компетенції суддів районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, постанови яких підлягають оскарженню в апеляційному порядку до апеляційної інстанції відповідного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови, що позбавляє права оскарження протоколу, який є лише джерелом доказів, в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки дії відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для позивача та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.

Дії відповідача, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, були предметом розгляду у справі № 457/1158/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за наслідком розгляду якої постановою Трускавецького міського суду Львівської обл. від 04.08.2025р. останнього визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування строком на один рік.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст.251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відтак, позовні вимоги позивача про скасування вищевказаного протоколу не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Між тим, висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, слід вважати передчасними, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, 20.08.2025р. (згідно із відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) представник адвокат Касандяк В.В., діючий на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив забезпечити право позивача на доступ до суду адміністративної юрисдикції, для чого визнати поважними причини пропуску позивачем встановленого ст.286 КАС України, строку для подання до адміністративного суду позовної заяви та, відповідно, постановити ухвалу про поновлення цього строку; надати судовий захист правам, свободам та інтересам позивача у публічних правовідносинах, що виникли в ході досудової процедури у справі про адміністративне правопорушення, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акту (рішення) тимчасово виконуючого обов`язки начальника Відділення поліції № 2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській обл. Комара Р.М. про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та притягнення його до адміністративної відповідальності; стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у зв`язку з судовим розглядом позову за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП у Львівський обл. (а.с.1-9).

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом п.2 ч.1 ст.4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого відбулося звернення до суду, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.06.2018р. (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як можна встановити із змісту позовної заяви, яка складається із опису багатьох подій, оцінки представником позивача дій учасників та обставин справи, останній оскаржує в судовому порядку адміністративний акт індивідуального характеру, що викладений в процесуальному документі, який зареєстрований в суді за вхідним № 3274 від 22.07.2025р., в якому викладено процедурне рішення відповідача про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Правовою підставою оскарження вказаного акту представник позивача визначає ст.ст.78, 87 Закону України «Про адміністративну процедуру».

Водночас, ознак того, що позовна заява стосується оскарження протоколу про адміністративне правопорушення чи постанови в справі про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять, хоча така побудована на обставинах притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Виходячи з викладеного, висновки суду першої інстанції про оскарження представником позивача протоколу про адміністративне правопорушення, що слугувало підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, не відповідають дійсним обставинам справи.

Також спірна ухвала суду вказує на оскарження представником позивача постанови в справі про адміністративне правопорушення, що суперечить предмету та змісту позову, оскільки таких вимог представник позивача не заявляв у цій справі.

В основу заявлених вимог представник позивача покладає приписи Закону України № 2073-ІХ від 17.02.2022р. «Про адміністративну процедуру», відповідно до яких:

ст.74 - адміністративний акт набирає чинності стосовно учасника адміністративного провадження з дня доведення його до відома відповідної особи, якщо інший строк набрання ним чинності не передбачено законом або самим адміністративним актом.

ч.ч.4 і 5 ст.75 інформація про час та спосіб доведення адміністративного акта до відома особи фіксується адміністративним органом у матеріалах справи.

Недоведення адміністративним органом адміністративного акта до відома особи в установленому порядку є підставою для продовження строку оскарження такого акта.

ч.1 ст.78 - право на адміністративне оскарження відповідно до цього Закону має особа, яка вважає, що:1) прийнятим адміністративним актом чи його виконанням порушено або може бути порушено її право, свобода чи законний інтерес; 2) процедурне рішення або дія, бездіяльність адміністративного органу негативно впливає на її права, свободи чи законні інтереси.

ст.87 - адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.

Протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема:

1) прийнятий адміністративним органом, що: а) не мав на це повноважень; б) використав дискреційні повноваження незаконно;

2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;

3) порушує норми матеріального права;

4) не відповідає принципам адміністративної процедури.

Порушення адміністративним органом передбаченої законом адміністративної процедури, якщо воно не вплинуло і не могло вплинути на правомірність вирішення справи по суті, не спричиняє протиправності адміністративного акта.

В розрізі наведених положень представник позивача обґрунтував протиправність індивідуального/обвинувального акту № 3274.

Водночас, вказані норми та характер оскаржуваного адміністративного акту індивідуального характеру, що викладений в процесуальному документі, який зареєстрований в суді за вхідним № 3274 від 22.07.2025р., в якому викладено процедурне рішення відповідача про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.14), залишилися поза увагою суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що наведений спір не може бути розглянутий в межах адміністративного судочинства, колегія суддів вважає поспішними і формальними.

Наведені доводи є визначальними при вирішенні поданої апеляційної скарги, достатніми для задоволення апеляційної скарги, через що решта тверджень апелянта не потребують детальної відповіді або спростування.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, визначені ст.320 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, із порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкової відмови у відкритті провадження в справі, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Питання відшкодування апелянту понесених судових витрат (в тому числі у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, витрат на правову допомогу) підлягає вирішенню згідно ст.ст.139, 143 КАС України судом першої інстанції за результатами кінцевого вирішення розглядуваного спору по суті.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, ч.2 ст.313, п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Касандяка Володимира Васильовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Трускавецького міського суду Львівської обл. від 21.08.2025р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 457/1318/25 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді О. І. Довга
Т. І. Шинкар
Дата складання повного судового рішення: 29.09.2025р.