Справа № 357/15306/25
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-аз/357/34/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року місто Біла Церква

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В., оглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

24.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із даною заявою одночасно з пред`явленням позову, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», що зареєстрована судом 25.09.2025 та передана до розгляду 26.09.2025, у якій просить вжити заходи забезпечення позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, а саме постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 05.06.2025 №БЦ-1997 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн.

Заяву обґрунтовує тим, що ним подано до суду позовну заяву про визнання протиправною та скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 05 червня 2025 року № БЦ-1997 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн. Він не погоджується з прийнятою постановою, заперечує наявність у його діях складу адміністративного правопорушення та вважає, що постанова ґрунтується на неповному й необ`єктивному з`ясуванні обставин справи. Також, зазначає, що жодних повісток для уточнення персональних даних від ІНФОРМАЦІЯ_2 не отримував, що свідчить про відсутність у його діях умислу на порушення правил військового обліку, що є обов`язковим елементом складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. Позивачу не було надано можливості отримати протокол, ознайомитися з матеріалами справи чи подати заперечення та клопотання. Жодних повідомлень про дату, час і місце розгляду справи він також не отримував. Права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, у тому числі право на правову допомогу адвоката, йому не роз`яснювали. В оскаржуваній постанові замість спеціальної норми (ст. 210-1 КУпАП) застосовано загальну (ст. 210 КУпАП). Крім того, всупереч вимогам ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення не враховано характер правопорушення, особу порушника, ступінь вини, майновий стан та інші обставини. Відповідач без будь-якого обґрунтування застосував максимальний розмір штрафу, що є грубим порушенням закону. До позовної заяви долучено копію постанови державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бобрикової Оксани Вікторівни про відкриття виконавчого провадження від 23 вересня 2025 року № 79179137, винесеної на виконання оскаржуваної постанови про стягнення з Позивача штрафу в розмірі 51 000 грн. А тому, невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа може ускладнити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача у разі фактичного виконання оскаржуваної постанови до вирішення справи по суті.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 КАС України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 КАС України заява про забезпечення позову подається, зокрема,одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, суд вважає за можливе здійснити розгляд заяви про забезпечення позову у письмовому провадженні (без участі сторін), тому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.89, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється. При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №826/10936/18, від 30.09.2019 у справі №826/10936/18, від 22.11.2019 у справі №640/18007/18.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має встановити зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, а також встановити, що певний захід забезпечення позову відповідає обраному способу судового захисту, спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Так, предметом оскарження позову є постанова №БЦ-1997 від 05.06.2025, яка прийнята начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 та якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 грн.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Отже, вищезазначена постанова №БЦ-1997 від 05.06.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 є виконавчим документом, на підставі якого можуть вчинятися примусові дії щодо її виконання.

Встановлено, що на підставі постанови №БЦ-1997 від 05.06.2025, яка видана ІНФОРМАЦІЯ_4 , 23.09.2025державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бобриковою Оксаною Вікторівною відкрито виконавче провадження №79179137щодо стягнення з ОСОБА_1 в розмірі 51000,00 грн.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Частиною четвертою цієї статті встановлено, що на кошти боржника, що перебувають на рахунках у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення.

У свою чергу, положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Разом із тим, у силу вимог пункту другого частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 151 КАС України, позов забезпечується, в тому числі, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, законом визначено порядок виконання судового рішення про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа та встановлено обов`язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій в разі прийняття судом відповідного рішення.

Таким чином, вжиття судом заходів забезпечення позову у спосіб зупинення стягнення на підставі постанови №БЦ-1997 від 05.06.2025, яка видана ІНФОРМАЦІЯ_4 , про стягнення з ОСОБА_1 в розмірі 51000,00 грн. в межах виконавчого провадження №79179137 унеможливить подальше вчинення виконавчих дій.

Ч.2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача щодо наявність достатніх підстав, передбачених п. 1 ч.2 ст.150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у цій справі.

При цьому, заходи забезпечення адміністративного позову у такий спосіб, який просить заявник, відповідатимуть предмету адміністративного позову та, водночас, застосовуючи заходи забезпечення позову судом не розглядається питання правомірності заявлених у подальшому позовних вимог і наявності обставин, як підстав для задоволення позову. У даному випадку судом встановлюється саме існування спору та обрано адекватні заходи для забезпечення позову, які будуть діяти до моменту вступу у законну силу судового рішення.

Тому, враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою забезпечення поновлення прав заявника, оскільки, невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у випадку задоволення його позову, суд вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. 150-154, 156, 294, 295 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, шляхом зупинення стягнення на підставі постанови №БЦ-1997 від 05.06.2025, виданої ІНФОРМАЦІЯ_5 , про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 51000,00 грн, на підставі якої 23.09.2025 Білоцерківським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №79179137.

Стягувач: ІНФОРМАЦІЯ_5 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

Боржник: ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Виконання ухвали доручити Білоцерківському відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: бульвар Олександрійський, будинок 94, місто Біла Церква, Київська область).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 29.09.2025.

Суддя:О. В. Бондаренко