Справа № 950/1751/25
Суддя: Бакланов Р. В.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 950/1751/25
Номер провадження 2-а/950/16/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2025 р. м.Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Бакланов Р. В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду в м. Лебедин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, у якому просить:

1. Визнати причини пропуску строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення поважними та поновити його.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову № СУ/304/2025 від 06 лютого 2025 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500,00 грн.

3. Провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП (у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення).

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскаржувана постанова йому не направлялася та не отримувалася, і про її існування він дізнався лише 10 червня 2025 року, отримавши рекомендований лист від Лебединського відділу ДВС із постановами виконавчого провадження 77977287, відкритого на підставі вказаної постанови. Таким чином, Позивач вважає причину пропуску строку поважною, а сам строк таким, що підлягає поновленню.

Щодо суті справи, Позивач стверджує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Згідно з постановою, правопорушення полягало в тому, що він 01.02.2025, прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не прибув за повісткою № 690 від 15.01.2025 (дата прибуття 21.01.2025). У постанові зазначено, що він перебував на стаціонарному лікуванні «з 21.02.2025 по 27.02.2025», але, маючи можливість прибути до 01.02.2025, він цього не зробив і був доставлений поліцією.

Позивач заперечує це, пояснюючи: Поважна причина неявки: 21.01.2025 року його було екстрено госпіталізовано до Лебединської лікарні із загостренням хронічного панкреатиту та виписано 27.01.2025 року, що є поважною причиною. Дотримання строків: Він повідомив ТЦК про госпіталізацію, і йому було повідомлено про обов`язок з`явитися протягом семи днів після виписки, тобто до 03.02.2025 включно. Він з`явився 01.02.2025 року. Неправильні дати: У постанові була допущена помилка в датах перебування на стаціонарному лікуванні: «з 21.02.2025 по 27.02.2025», тоді як фактичні дати були «з 21.01.2025 по 27.01.2025». Процедурні порушення: 01.02.2025 року йому не роз`яснювалися права та обов`язки, не повідомлялося про складання протоколу чи постанови, і його не було повідомлено про дату розгляду адміністративної справи (06.02.2025). Відсутність доказів: Постанова не містить будь-яких доказів, які б підтверджували вчинення інкримінованого правопорушення. Крім того, Позивач зазначає, що він своєчасно оновив свої облікові дані до 16.07.2024 (що підтверджується відміткою у військово-обліковому документі станом на 03.01.2025 та 28.03.2025), і мав право на відстрочку, щодо якої триває судовий спір (Ухвала СОАС від 22.01.2025 про забезпечення позову).

ІНФОРМАЦІЯ_3 подав відзив, у якому просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 , вважаючи оскаржувану постанову № СУ/304/2025 від 06.02.2025 правомірною та законною. В обґрунтування своєї позиції Відповідач зазначає, що: Належне оповіщення: Позивач був належним чином оповіщений шляхом вручення повістки № 690 про виклик на 21.01.2025 на 11:00 год., що підтверджується його особистим підписом. Факт неявки: Позивач 21.01.2025 року за викликом не з`явився, чим порушив Правила військового обліку, зокрема обов`язок прибувати за викликом до ТЦК та СП. Неповідомлення про причини: Відповідно до п. 24 Порядку № 560, Позивач зобов`язаний був у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від дати виклику (21.01.2025) повідомити про причини неявки. Позивач надав документи про лікування лише 01.02.2025 під час доставлення працівниками поліції, що свідчить про порушення строків повідомлення. Процедура розгляду: 01.02.2025 року Позивачу були роз`яснені його права (ст. 268 КУпАП) під особистий підпис та повідомлено про дату розгляду справи 06.02.2025 об 11:30 год.. Оскільки Позивач був належним чином повідомлений та не подав клопотання про відкладення, справу було розглянуто 06.02.2025 року. Протокол не складався відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, оскільки особа не з`явилася, будучи належним чином повідомленою. Технічна помилка: Щодо зазначення у постанові неправильних дат перебування на лікуванні («з 21.02.2025 по 27.02.2025» замість «з 21.01.2025 по 27.01.2025»), Відповідач визнає, що це технічна помилка, яка є формальною, не впливає на суть вчиненого правопорушення, не спростовує доведеність вини та не може бути самостійною підставою для скасування постанови. Правомірність дій: ІНФОРМАЦІЯ_3 діяв у межах повноважень, наданих ст. 235 КУпАП та Положенням про ТЦК та СП.

Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову та залишити постанову № СУ/304/2025 від 06.02.2025 без змін.

Позивач ОСОБА_2 надав відповідь на відзив, у якій підкреслив, що доводи Відповідача є необґрунтованими, і наголосив на наступному: Невиконання обов`язку доказування: Відповідач не надав жодних доказів, на які посилався, включаючи доказ особистого підпису Позивача про роз`яснення його прав чи повідомлення про дату розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доказування правомірності рішення покладається на суб`єкта владних повноважень. Суперечність щодо строків: Відповідач сам підтвердив, що Позивач надав виписний епікриз про лікування (хоча і з технічною помилкою у датах). Позивач наполягає, що він з`явився 01.02.2025, що входить у семиденний строк після виписки 27.01.2025, як передбачено п. 24 Постанови КМУ № 560. Неправильне застосування норм: Позивач зазначає, що Відповідач посилається на норми Постанови КМУ № 560 (щодо мобілізаційних заходів), а не на Закони чи Правила № 1487, які регулюють військовий облік (ст. 210 КУпАП). Посилання на ст. 15 ЗУ «Про військовий обов`язок» також нерелевантне, оскільки стосується базової військової служби/призовників (до 25 років), а не військовозобов`язаних (ст. 210 КУпАП). Процедурні порушення (Кримінальний характер): Штраф 25 500 грн має "кримінально-правовий" характер згідно з практикою ЄСПЛ (зокрема, «Енгель та інші проти Нідерландів», «Гурепка проти України», «Менаріні проти Італії»). Це вимагає дотримання всіх гарантій ст. 6 Конвенції, включаючи презумпцію невинуватості (ст. 62 Конституції України). Позивач просить скасувати постанову та закрити провадження відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Судом встановлені наступні обставини:

06 лютого 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було винесено постанову № СУ/304/2025, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Підставою для притягнення до відповідальності стало невиконання Позивачем обов`язку прибути за повісткою № 690 від 15.01.2025 (визначена дата прибуття 21.01.2025) та невчасне повідомлення про причини неявки (надання виписного епікризу лише 01.02.2025).

Позивач був госпіталізований 21.01.2025 року та виписаний 27.01.2025 року.

У оскаржуваній постанові було допущено технічну помилку, де дати стаціонарного лікування вказані як «з 21.02.2025 по 27.02.2025».

ОСОБА_2 з`явився до ТЦК та СП 01.02.2025 року, цей факт стороною відповідача не оспорюється.

Позивач не був належним чином повідомлений про дату розгляду справи (06.02.2025) та про існування постанови, про яку він дізнався лише 10.06.2025 року через ДВС.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова була винесена 06.02.2025 року. Позивач стверджує, що дізнався про її існування лише 10.06.2025 року через ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Відповідач не надав доказів, які б спростовували доводи Позивача щодо несвоєчасного отримання постанови чи доказів належного вручення йому копії постанови 06.02.2025 або її надсилання рекомендованим листом.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня її винесення. Однак, у разі пропуску строку з поважних причин він може бути поновлений.

Суд враховує, що право на доступ до суду (ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції) має бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним». Обмеження доступу до суду повинні переслідувати легітимну мету та бути пропорційними.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд. Верховний Суд неодноразово підтримував цей підхід. Велика Палата ЄСПЛ у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia) наголосила, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду.

Оскільки Позивач об`єктивно був позбавлений можливості оскаржити постанову у встановлений строк через неналежне доведення її до його відома Відповідачем, суд вважає причини пропуску строку поважними і поновлює його.

Суд зазначає, що при розгляді справ, пов`язаних із притягненням до адміністративної відповідальності, яка має значний розмір санкції, необхідно застосовувати стандарти справедливого судочинства, встановлені статтею 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) встановив, що значні адміністративні штрафи, такі як 25 500 грн за ч. 3 ст. 210 КУпАП, охоплюються терміном «кримінальне правопорушення» (автономне тлумачення), оскільки вони є суворими за своїми наслідками. Це підтверджено рішеннями у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel v. Netherlands), «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) та «Менаріні проти Італії» (Menarini v. Italy).

Така кваліфікація вимагає забезпечення всіх гарантій, притаманних кримінальному провадженню, включаючи:

1. Презумпцію невинуватості, яка, згідно з практикою ЄСПЛ (Аллене де Рібермон проти Франції (Allene de Ribemont v. France)), є обов`язковою не лише для кримінального суду, а й для всіх органів держави.

2. Обов`язок доказування вини покладається на сторону обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на Відповідача. Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний подати суду всі наявні у нього документи.

Суд констатує, що Відповідач не виконав належним чином свого обов`язку доказування. Зокрема, Відповідач не надав: докази роз`яснення Позивачу його прав 01.02.2025 під особистий підпис. Докази належного та завчасного (за три доби) повідомлення Позивача про дату, час і місце розгляду справи 06.02.2025. Будь-яких інших доказів, окрім розписки про отримання повістки від 15.01.2025 та заяви про розгляд справи без участі представника.

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи.

Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, від 30.01.2020 у справі № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а) неодноразово наголошував, що обов`язок доказування поінформованості особи про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду несе уповноважена посадова особа. Факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення є підставою для визнання постанови неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури.

Суд встановив, що Позивач був доставлений до ТЦК та СП 01.02.2025, а розгляд справи відбувся 06.02.2025. Відповідач не надав суду беззаперечних доказів того, що Позивач був належним чином (тобто з дотриманням тридобового строку) повідомлений про розгляд 06.02.2025.

Як наслідок, Позивач був позбавлений права: бути присутнім під час розгляду справи (ст. 268 КУпАП), надавати пояснення, подавати докази та заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Порушення норм процесуального права при прийнятті постанови зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності, що відповідає висновкам Верховного Суду (постанови від 06.03.2018 у справі № 522/20755/16-а та ін.).

Відповідач притягнув Позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, інкримінуючи йому: Неприбуття 21.01.2025 за повісткою та невиконання обов`язку повідомити про причини неявки у триденний строк.

Суд розглядає обставини, що виключають склад адміністративного правопорушення (ст. 247 КУпАП).

Позивач ОСОБА_2 надав докази госпіталізації (хвороба) з 21.01.2025 по 27.01.2025, що визнається поважною причиною неприбуття відповідно до п. 9 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач повідомив ТЦК та СП про госпіталізацію 21.01.2025 (у день виклику) і був зобов`язаний з`явитися протягом семи календарних днів після виписки (27.01.2025), тобто до 03.02.2025 включно. Позивач з`явився до ТЦК та СП 01.02.2025 року.

Відповідач, натомість, посилається на порушення триденного строку повідомлення згідно з п. 24 Порядку № 560.

Суд зазначає, що: Позивач повідомив про хворобу у день виклику (21.01.2025). Пункт. 24 Постанови КМУ № 560, передбачає обов`язок повідомити про причини неявки протягом трьох днів, з подальшим прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Так Позивач з`явився до ТЦК та СП 01.02.2025, що знаходиться в межах семиденного строку після виписки 27.01.2025. Постанова, як доказ порушення, була складена 06.02.2025, але фіксує події, що відбулися 01.02.2025 (доставлення поліцією), і не містить доказів, які б спростували його законні пояснення, надані в цей день.

Таким чином, Позивач мав поважну причину для неявки 21.01.2025, а його подальші дії (повідомлення про хворобу 21.01.2025 та прибуття 01.02.2025) не можуть бути кваліфіковані як умисне, тривале, неперервне порушення правил військового обліку. Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідач визнав, що у постанові допущено технічну помилку, вказавши перебування Позивача на лікуванні у лютому, а не січні. Хоча Відповідач кваліфікує це як «формальну помилку», суд вважає, що винесення постанови з посиланням на неіснуючі дати та на «неіснуючий взагалі» документ свідчить про поверхневість, необґрунтованість та невідповідність вимогам ст. 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин.

Зважаючи на наявність поважної причини неявки (хвороба), дотримання Позивачем фактичного строку явки (01.02.2025) після усунення поважної причини, а також наявність критичних процедурних порушень (неналежне повідомлення про розгляд) та відсутність доказів, які б спростовували добросовісність Позивача, суд доходить висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Про принцип верховенства права та якість доказів: ЄСПЛ у справі «Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain» зазначив, що докази, покладені в основу висновку про винність, мають відповідати вимогам достатності, так і переконливості.

У даній справі Відповідач не надав суду переконливих та допустимих доказів, які б підтверджували доведеність вини Позивача: відсутні докази дотримання процедури розгляду справи (завчасне повідомлення). Навіть наявні в постанові дані (про хворобу) суперечать висновку про вину і свідчать про поверхневе розслідування.

Невиконання Відповідачем обов`язку доказування в адміністративному судочинстві (ч. 2 ст. 77 КАС України), особливо в контексті притягнення до відповідальності з ознаками «кримінального обвинувачення» (ст. 6 Конвенції), є самостійною та достатньою підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

Про закриття справи при скасуванні постанови: Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд враховує, що Позивач просить саме про закриття провадження (п. 1 ст. 247 КУпАП). Скасування постанови з процесуальних підстав (як-от відсутність повідомлення про розгляд) може вимагати направлення справи на новий розгляд. Однак, у даному випадку, суд встановив не лише процедурні порушення, а й відсутність події та складу правопорушення через:

Дотримання Позивачем строків явки після усунення поважної причини, згідно з нормами, які застосовуються Відповідачем (7 днів згідно з п. 24 Постанови № 560, яку Позивач виконав).

Таким чином, оскільки встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, а не лише процедурну помилку, провадження у справі підлягає закриттю (п. 1 ст. 247 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн (хоча в позові Позивач вимагав скасування штрафу 25500,00 грн, що відповідає розміру стягнення, зазначеному у постанові). Оскільки позов задоволено у повному обсязі, судові витрати підлягають стягненню на користь Позивача. Суд стягує мінімальний розмір судового збору, який був актуальним для оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення (що відповідає розмірам, стягнутим у подібних справах).

Керуючись статтями 2, 7, 77, 139, 241-246, 286 КАС України, статтями 7, 19, 62 Конституції України, статтями 210, 247 КУпАП, та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та висновків Верховного Суду, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову № СУ/304/2025 від 06 лютого 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500,00 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247 КУпАП).

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя: Роман БАКЛАНОВ