Справа № 120/6295/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 вересня 2025 р. Справа № 120/6295/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тлустої А.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника боржника Швеця А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Плахотнюк Наталі Юріївни про зміну способу і порядку виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року в адміністративній справі № 120/6295/22 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Територіального управління Служби судової охорони у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України та Міністерство фінансів України, про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 120/6295/22 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Територіального управління Служби судової охорони у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України та Міністерство фінансів України, про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

Рішенням суду від 17.11.2023, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено. Адміністративний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволено частково. Зокрема, визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Вінницькій області щодо нарахування і виплати ОСОБА_2 з 24.02.2022 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Вінницькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_2 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в розмірі 30000,00 грн на місяць, за період з 24.02.2022 до 20.01.2023.

01.09.2025 поштою до суду надійшла заява головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Плахотнюк Н.І. про зміну способу і порядку виконання вищезазначеного судового рішення, ухваленого на користь ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що на виконання рішення суду в цій частині було видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до примусового виконання. Однак станом на день звернення до суду боржник рішення у повному обсязі не виконав через відсутність належного бюджетного фінансування, що підтверджується листами Територіального управління Служби судової охорони у Вінницькій області та відповідними кошторисними призначеннями. Разом з тим, оскільки встановлений ч. 2 ст. 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" двомісячний строк для добровільного виконання рішення сплив, у державного виконавця виник обов`язок звернутися до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Відтак заявник просить суд змінити спосіб виконання рішення суду від 17.11.2023 у справі № 120/6295/22 та стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у Вінницькій області нараховану і виплачену ОСОБА_2 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 24.02.2022 до 20.01.2023 в сумі 383 160,14 грн.

Ухвалою суду від 04.09.2025 вказану заяву державного виконавця залишено без руху з встановленням заявнику строку протягом п`яти днів з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків заяви.

09.09.2025 надійшла заява представника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання зазначеної ухвали.

Ухвалою суду від 16.09.2025 питання про зміну способу і порядку виконання рішення суду призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.09.2025, з викликом заявника, стягувача та боржника.

24.09.2025 через підсистему "Електронний суд" надійшли заперечення відповідача на заяву державного виконавця, у яких зазначається про те, що на 2024-2025 роки видатки Територіального управління на виплату додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, не передбачались та не затверджувались, а існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату.

З метою добровільного виконання рішення суду Територіальним управлінням проведено відповідний розрахунок та на адресу Центрального органу управління Служби судової охорони направлено розрахунок потреби в додаткових кошторисних призначень для виплати ОСОБА_2 коштів в сумі 383 160,14 грн, з урахуванням податків та зборів.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що судове рішення у цій справі взято на облік Центральним органом управління Служби судової охорони. У 2024 році Службу судової охорони включено до бюджетної програми КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя", за якою здійснюються виконання судових рішень на користь співробітників Служби.

Задля справедливого підходу та впорядкування процесу розподілу асигнувань за вказаною бюджетною програмою Служба судової охорони запровадила та здійснює єдиний облік потреби в коштах на виконання рішень судів (https://sso.court.gov.ua/sso/pres-centr/news/1824343). Черговість виплат за рішеннями суду встановлюється за датою набрання законної сили рішенням суду. Водночас порядковий номер (черговість) може змінюватися у зв`язку з тим, що до Служби надходять рішення суду, у яких дата набуття законної сили є ранішою. Водночас Територіальному управлінню затверджено кошторис на 2025 рік за КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя" у сумі 500 грн. Дотепер належного бюджетного фінансування в установленому порядку не проведено й на бюджетних рахунках Територіального управління відсутні кошти для виконання судового рішення.

Також відповідач вважає, що заявник не надав доказів неможливості виконання судового рішення, оскільки виплата буде здійснена після надходження відповідного фінансування з Державного бюджету України, в порядку черговості набрання рішенням законної сили. Водночас невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідно фінансування не може вважатися невиконанням рішення за відсутності поважних причин.

Отже, на думку відповідача, обставини, викладені у заяві, не обґрунтовують доцільність і необхідність зміни способу та порядку виконання рішення суду. Невиконання судового зобов`язання в частині виплати коштів через відсутність у боржника-суб`єкта владних повноважень відповідних бюджетних призначень в розумінні ч. 3 ст. 378 КАС України не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку його виконання, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів із Державного бюджету України.

Відтак, враховуючи те, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування державою витрат, відповідач просить суд визнати безпідставними аргументи заявника про наявність правових підстав для зміни способу та порядку виконання рішення суду у цій справі.

В судовому засіданні державний виконавець повністю підтримав вимоги за заявою та просить суд її задовольнити.

Представник відповідача (боржника) вимоги заявника заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Стягувач (його представник) на виклик суду не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду заяви, що підтверджується документально.

Частиною першою статті 205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Крім того, за приписами ч. 2 ст. 378 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

З огляду на викладене та враховуючи достатність наявних у справі доказів, суд вважає можливим провести розгляд заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду за відсутності сторони стягувача.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши доводи заявника, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлений раніше порядок і спосіб. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати прийняте рішення по суті.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.01.2018 у справі № 281/1820/14-а, від 11.11.2020 у справі № 817/628/15 та від 17.02.2021 у справі № 295/16238/14-а.

Суд зазначає, що поняття "спосіб і порядок виконання судового рішення" мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення є способом реалізації захисту порушених прав позивача, який визначений самим рішенням та повинен відповідати вимогам закону. Під зміною ж способу і порядку виконання судового рішення необхідно розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації прийнятого рішення. Ці заходи мають забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

Водночас, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати рішення по суті, торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду, а також змінювати обраний судом при ухваленні цього рішення спосіб відновлення порушеного права позивача.

Як видно з рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.11.2023, Територіальне управління Служби судової охорони у Вінницькій області зобов`язано нарахувати і виплатити ОСОБА_2 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в розмірі 30000,00 грн на місяць, за період з 24.02.2022 до 20.01.2023.

Отже, за результатами розгляду справи та вирішення спору між сторонами, суд постановив рішення немайнового характеру, яким зобов`язав суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії задля захисту порушених прав позивача.

Натомість у поданій заяві державний виконавець просить суд змінити спосіб і порядок виконання вищевказаного рішення на стягнення шляхом безспірного списання з Територіального управління Служби судової охорони у Вінницькій області нараховану і виплачену ОСОБА_2 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 24.02.2022 до 20.01.2023 в сумі 383 160,14 грн.

Тобто заявник, по-перше, просить про зміну судового рішення з немайнового на майнове (про стягнення коштів) і, по-друге, фактично посилається на нові обставини, які не досліджувалися під час розгляду справи та були встановлені вже під час виконання судового рішення. Так, суд враховує, що розрахунок належної позивачу доплати додаткової винагороди за спірний період судом не здійснювався, а тому, змінивши спосіб виконання рішення із зобов`язання виплатити зазначену доплату на стягнення конкретної суми цієї доплати, відбудеться зміна рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питань, що не були предметом дослідження при розгляді справи по суті.

Окрім того, заява виконавця передбачає залучення до спірних правовідносин третьої особи (органу Державної казначейської служби України), яка не брала участі в розгляді справи, але яка, у випадку задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду, буде зобов`язана вчинити певні дії.

Також суд наголошує, що в силу приписів статті 378 КАС України правовою підставою для прийняття судом рішення про встановлення чи зміну способу або порядку його виконання є наявність обставини, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які визначені у рішенні суду. Тобто під встановленням чи зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання в раніше встановлений порядок і спосіб.

Отже, суд може змінити спосіб і порядок виконання рішення суду лише за наявності обґрунтованих підстав вважає, що існують такі об`єктивні та непеборні обставини, підтверджені належними та допустими доказами, які ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб.

Проте встановлення чи зміни порядку або способу виконання рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.

Судом встановлено, що судове рішення на користь ОСОБА_2 у справі № 120/6295/22 частково виконане, тоді як, згідно з позицією боржника, виконання рішення про виплату стягувачу нарахованої заборгованості буде здійснене в порядку черговості в межах наявних бюджетних призначень Територіального управління служби судової охорони у Вінницькій області.

З наведеного суд доходить висновку, що ухвалене судом у цій справі рішення зобов`язального характеру може бути виконане відповідачем, а його невиконання на даний час не обумовлюється обраним порядком і способом захисту порушених прав позивача.

Водночас невиконання боржником судового зобов`язання в частині виплати коштів стягувачці через відсутність необхідних бюджетних призначень в розумінні норм ч. 3 ст. 378 КАС України не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку його виконання.

Також суд враховує, що способи захисту прав та інтересів фізичної та юридичної особи у публічно-правовому спорі визначені у частині першій статті 5 КАС України, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Тобто законом визначено конкретний перелік способів захисту прав та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розглядаючи справу за позовом ОСОБА_2 та виходячи із заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є визнання протиправною бездіяльність відповідача (Територіального управління служби судової охорони у Вінницькій області) з покладенням на нього обов`язку вчинити певні дії нарахувати і виплатити ОСОБА_2 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в розмірі 30000,00 грн на місяць, за період з 24.02.2022 до 20.01.2023.

Більше того, саме такий спосіб визначено рішенням Верховного Суду при вирішенні зразкової справи № 260/3564/22, правові висновки з якого суд застосовував під час розгляду цієї справи.

Також суд зазначає, що в силу вимог ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Норми аналогічного змісту наведено у п. 10 ч. 1 ст. 245 КАС України.

Відтак закон допускає можливість обрання судом іншого способу захисту прав та інтересів фізичної/юридичної особи, аніж вищенаведені загальні способи. Проте таке своє рішення суд повинен обґрунтувати, вирішуючи справу по суті.

Крім того, суд наголошує, що єдиною правовою підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Разом з тим наведені державним виконавцем доводи не свідчать про існування вказаних обставин.

Суд критично оцінює твердження заявника про неможливість виконання рішення суду зобов`язального характеру в частині виплати нарахованої суми позивачу, оскільки за приписами ч. 1 ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території України, незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов`язання вчинити дії чи стягнення з нього коштів).

Тобто, в будь-якому разі, судове рішення, ухвалене на користь позивача має бути виконане, тим паче, боржником у даному випадку є орган влади.

Також суд враховує, що порядок і спосіб виконання рішення про зобов`язання боржника вчинити дії регламентований законом, і незгода стягувача чи державного виконавця з цим порядком не може бути підставою для зміни прийнятого рішення.

Щодо покликань державного виконавця на норми Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", то такі суд вважає безпідставними, а тому при вирішенні заяви до уваги не бере.

Вказаний Закон, згідно із статтею 2, установлює гарантії держави щодо виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація та юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Тобто названий закон має чітко визначений предмет регулювання, а тому не поширюється на виконання рішення суду, яке має зобов`язальний характер та особливості виконання якою передбачені статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Державний виконавець також обґрунтовує свої вимоги частиною другою статті 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", стверджуючи про те, що оскільки рішення суду, ухвалене на користь ОСОБА_2 , не виконується більше двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Утім, зазначені доводи суд вважає помилковими, адже статтею 7 вказаного Закону визначаються особливості виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа.

Отже, знову-таки, відповідні правові норми не є застосовними до виконавчого провадження з виконання рішення суду від 17.11.2023 у справі № 120/6295/22.

З огляду на викладене та керуючись ст. 248, 256, 378, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви державного виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року у справі № 120/6295/22.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена 29.09.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович