Справа № 120/4930/25
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 120/4930/25

адміністративне провадження № К/990/23882/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А., Судді: Гімон М.М., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області

на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2025 року (про забезпечення позову) (Судді: Мацький Є.М., Сушко О.О., Залімський І.Г.),

у справі №120/4930/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рапсодія»

до Головного управління ДПС у Вінницькій області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рапсодія» (далі - позивач, ТОВ «Рапсодія») звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Вінницькій області), в якому просило суд визнати протиправним рішення № 2919/02-32-04-05-16 від 04.04.2025 року про виключення ТОВ «Рапсодія» з реєстру платників єдиного податку четвертої групи на 2025 рік, та зобов`язання вчинити певні дії.

Разом із позовом представником позивача подано заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення дії оскаржуваного в межах даної адміністративної справи рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №2919/02-32-04-05-16 від 04.04.2025 про виключення ТОВ «Рапсодія» з реєстру платників єдиного податку четвертої групи на 2025 рік, до вирішення справи по суті (а.с. 1-3).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначав, що прийняття рішення про виключення ТОВ «Рапсодія» з реєстру платників єдиного податку четвертої групи може створити перешкоди у діяльності товариства та призвести до значних збитків, оскільки внаслідок виконання такого рішення, останнє змушене перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.04.2025 року відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Рапсодія» про забезпечення позову у цій справі (а.с. 6-7).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рапсодія» задоволено. Скасовано ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 14.04.2025 року про відмову в забезпеченні позову. Прийнято нову постанову, якою заяву ТОВ «Рапсодія» про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № №2919/02-32-04-05-16 від 04.04.2025 про виключення з Реєстру платників єдиного податку ТОВ «Рапсодія» до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 120/4930/25 (а.с. 17-19).

Не погодившись з вищенаведеною постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2025 року про забезпечення позову у справі № 120/4930/25, контролюючий орган звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, враховуючи уточнення, підставами касаційного оскарження заначив пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального і матеріального права та не врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження контролюючий орган посилався на те, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог частини 1 статті 304 КАС України позбавив його права на подання обґрунтованого відзиву на апеляційну скаргу на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції, якою відкрито провадження у цій справі та на участь у справі, внаслідок розгляду справи в письмовому провадженні на наступний день після відкриття провадження у справі, не дочекавшись відзиву від відповідача у встановлений процесуальний строк, що також призвело до порушення принципу змагальності сторін (ч. 1 ст. 9 КАС України) та рівності сторін, передбаченого вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Скаржник посилався на неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 23.11.2022 року у справi №300/2890/21, в якому встановлено порушення судом апеляційної інстанції встановленого положеннями статті 307 КАС України обов`язку завчасного та належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також принципи змагальності сторін і офіційного з`ясування обставин справи.

Також, переходячи до незгоди із прийнятою судом апеляційної інстанції постановою про забезпечення позову у даній справі скаржник, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 11.03.2021 року у справі №640/23179/19, від 13.10.2020 року у справі №460/549/20, від 11.12.2019 року у справі №826/16216/18 зазначив, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову за змістом по суті співпадають з предметом позову, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Отже за доводами скаржника, вжиття заходів забезпечення позову у цій справі стане саме фактичним ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що є неприпустимим та суперечить меті застосування вимог статті 150 КАС України.

Враховуючи викладене, відповідач просив суд задовольнити касаційну скаргу, скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, якою відмовлено в забезпеченні позову (а.с. 24-28, 41-44).

В надісланому на адресу суду відзиві на касаційну скаргу позивач, посилаючись на правильність висновків суду апеляційної інстанції про забезпечення позову у цій справі, а також вважаючи, що у відповідності до вимог статті 350 КАС України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи, просив суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції про забезпечення позову у цій справі без змін (а.с. 55-57).

З метою перевірки правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів контролюючого органу, викладених в касаційній скарзі, Верховним Судом відкрито провадження у справі, закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду в поряду письмового провадження на підставі вимог статті 345 КАС України (а.с. 49-51).

Відповідно до вимог частини 1 статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з наступних підстав.

Так, предметом касаційного перегляду у даній справі є постанова суду апеляційної інстанції від 08 травня 2025 року, якою скасовано ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову та прийнято нове рішення про задоволення заяви позивача шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № №2919/02-32-04-05-16 від 04.04.2025 року про виключення з Реєстру платників єдиного податку ТОВ «Рапсодія» до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 120/4930/25.

Обґрунтовуючи в доводах касаційної скарги процесуальні порушення, допущені судом апеляційної інстанції під час прийняття вищенаведеної постанови, скаржник посилався на те, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог частини 1 статті 304 КАС України позбавив відповідача права на подання обґрунтованого відзиву на апеляційну скаргу на виконання вимог ухвали про відкриття апеляційного провадження та на участь у справі, внаслідок її розгляду на наступний день після відкриття провадження у справі, не дочекавшись відзиву від відповідача, що також призвело до порушення принципу змагальності сторін (ч. 1 ст. 9 КАС України) та рівності сторін, передбаченого вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Надаючи оцінку таким доводам скаржника в контексті порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до вимог частини 1 статті 300 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи відмови у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі.

Питання про відкриття апеляційного провадження у справі вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, визначеному статтею 298 цього Кодексу (частина 2 статті 300 КАС України).

При цьому у відповідності до частини 3 статті 300 КАС України, в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу та вирішується питання про витребування матеріалів справи, необхідних для розгляду скарги на судове рішення. Якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Порядок надсилання копій апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи передбачений статтею 301 КАС України, за змістом частин першої та другої якої, суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження у справі.

До того ж, частиною 1 статті 304 КАС України визначено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. До відзиву на апеляційну скаргу додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи (частина 5 статті 304 КАС України).

Згідно з частиною 6 статті 304 КАС України до відзиву на апеляційну скаргу застосовуються правила, встановлені частиною другою статті 175 цього Кодексу, якою встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Крім цього, частиною 2 статті 312 КАС України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Разом з тим, у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Як вбачається з матеріалів справи, не погодившись з ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.04.2025 року про відмову в забезпеченні позову, ТОВ «Рапсодія» звернулося до Сьомого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою 16.04.2025 року (вх. від 17.04.2025 року), в якій просило суд скасувати вищенаведену ухвалу суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення дії оскаржуваного в межах даної адміністративної справи рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №2919/02-32-04-05-16 від 04.04.2025 про виключення ТОВ «Рапсодія» з реєстру платників єдиного податку четвертої групи на 2025 рік, до вирішення справи по суті (а.с. 10-12).

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2025 року витребувано з Вінницького окружного адміністративного суду адміністративну справу, яка надійшла на адресу суду апеляційної інстанції 02.05.2025 року (а.с. 15).

В подальшому, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з посиланням на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також, в наведеній ухвалі суд апеляційної інстанції зазначив про необхідність надіслання учасникам справи копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження у справі та запропонував учасникам справи протягом 5 днів з моменту отримання вказаної ухвали подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі (а.с. 16).

Разом з тим, на наступний день після відкриття апеляційного провадження, тобто 08.05.2025 року судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження прийнято постанову, якою скасовано ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову та прийнято нове рішення про задоволення заяви позивача шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № №2919/02-32-04-05-16 від 04.04.2025 року про виключення з Реєстру платників єдиного податку ТОВ «Рапсодія» до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 120/4930/25.

При цьому суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу в порядку письмового провадження без участі сторін досліджуючи доводи сторін, в постанові від 08.05.2025 року зазначив, що відповідач своєї правової позиції не висловив.

Однак колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази направлення (доставлення) ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження від 07 травня 2025 року учасникам справи, у тому числі і контролюючому органу з метою повідомлення останнього про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження, якою в свою чергу був встановлений п`ятиденний строк для надання відповідачем обґрунтованого відзиву на апеляційну скаргу на виконання вимог вищенаведеної ухвали суду. При цьому докази отримання відповідачем вищенаведеної ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження у справі, як і відзив на апеляційну скаргу в матеріалах даної справи відсутні.

Так, у відповідності до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Частиною 1 статті 9 КАС України, яка регулює принципи змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і надавати докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Отже вищенаведені вимоги Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Кодексу адміністративного судочинства України регулюють питання рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, зокрема, щодо права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи та забезпечення права доведення переконливості своїх доводів перед судом.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 рок у справі № 300/2890/21 (адміністративне провадження № К/990/28335/22).

Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мінак та інші проти України», яке слугувало підставою для перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 2а-421/10/1916 (постанова від 03 березня 2020 року, провадження № 11-363зва19) підкреслено, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було проінформовано про цей факт. Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі з апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.

ЄСПЛ у вказаному рішенні зазначив, що національні суди, не переконавшись, чи були апеляційні скарги у справах заявників їм вручені або чи були заявники повідомлені про апеляційні скарги будь-яким іншим чином, позбавили їх можливості надати зауваження щодо поданих у їхніх справах апеляційних скарг, у зв`язку з чим установив не виконання національними судами свого зобов`язання щодо дотримання закріпленого у статті 6 Конвенції принципу рівності сторін.

Між тим, повертаючись до обставин даної справи, судом касаційної інстанції встановлено відсутність у цій справі будь-яких підтверджуючих доказів як повідомлення судом учасників справи, зокрема відповідача про відкриття апеляційного провадження у даній справі і про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження, в якій власне було встановлено, зокрема відповідачу строк на подання обґрунтованого відзиву на апеляційну скаргу, так і відсутні докази отримання вищенаведеної ухвали суду відповідачем, від дати отримання якої і розпочинається відлік п`ятиденного процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, що в свою чергу є процесуальним правом учасника процесу у відповідності до вимог частини 1 статті 304 КАС України.

Вищенаведені процесуальні порушення, допущені судом апеляційної інстанції фактично свідчать про позбавлення відповідача права на подання обґрунтованого відзиву на апеляційну скаргу з висловленням заперечень проти апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження у встановлений судом строк, що в свою чергу є правом учасника процесу у відповідності до вимог процесуального законодавства і як наслідок, нівелюють визначені КАС України гарантії щодо завчасного повідомлення сторони про судовий розгляд справи в порядку письмового провадження без її участі, внаслідок розгляду справи на наступний день, після відкриття апеляційного провадження.

Наведені процесуальні дії суду дають підстави для висновку, що апеляційний суд не дотримався мінімальних гарантій права відповідача на доступ до суду, оскільки контролюючий орган був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені законодавством, що також призвело до порушення права відповідача на справедливий апеляційний перегляд справи, а також принципів рівності і змагальності сторін та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Так, у відповідності до пункту 3 частини третьої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Слід зауважити, що касаційну скаргу скаржником обґрунтовано саме порушенням судом апеляційної інстанції принципів рівності та змагальності сторін, внаслідок розгляду справи на наступний день після відкриття провадження у справі з позбавленням права участі у справі, не дочекавшись відзиву на апеляційну скаргу. Тоді, як окрім викладених порушень, судом касаційної інстанції встановлено і відсутність в матеріалах даної справи доказів про повідомлення відповідача з доказами отримання ним (або доставлення до електронного кабінету) ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, якою власне і був встановлений строк для подання відзиву на апеляційну скаргу у п`ятиденний строк з дати отримання цієї ухвали суду.

При цьому як вбачається з відомостей з електронної справи, витребуваної судом касаційної інстанції, ухвала про відкриття апеляційного провадження від 07.05.2025 року доставлена в електронний кабінет відповідача 08.05.2025 року, тобто в день постановлення судом апеляційної інстанції рішення в порядку письмового провадження.

Отже вищенаведені процесуальні порушення є безумовною підставою для констатації порушення з боку суду апеляційної інстанції норм процесуального права і є наслідком для часткового задоволення касаційної скарги та скасування постанови суду апеляційної інстанції із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, що свідчить про відсутність підстав для надання оцінки іншим доводам касаційної скарги в контексті порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права під час прийняття постанови про забезпечення позову у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області задовольнити частково.

Скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2025 року (про забезпечення позову) у справі №120/4930/25 та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді М.М. Гімон

В.П. Юрченко