Справа № 200/19498/21
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 200/19498/21

адміністративне провадження № К/990/9697/23

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Чиркіна С.М.,

суддів: Кравчука В.М., Тацій Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 (головуючий суддя Троянова О.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 (головуючий суддя Міронова Г.М., судді: Геращенко І.В., Казначеєва Е.Г.); рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 (головуючий суддя: Троянова О.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 (головуючий суддя Міронова Г.М., судді: Геращенко І.В., Казначеєва Е.Г.) у справі № 200/19498/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

У 2021 році ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування йому при перерахунку пенсії з 01.01.2016 підвищення до пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 355) та індексації пенсії відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2016 з врахуванням підвищення за постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування і виплату індексації пенсії з січня 2016 року, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022, позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог за період з 01.01.2016 по 30.06.2021.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

20.03.2023 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, у якій скаржник просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 вересня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що під час перерахунку його пенсії з 01.01.2016, здійсненого на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.07.2020 у справі №200/2802/20-а, відповідач не врахував підвищення до пенсії відповідно до Постанови КМУ від 23.04.2012 № 335 та індексації.

На переконання позивача, незважаючи на те, що Постанова КМУ №1294 від 07.11.2007, яка втратила чинність на підставі Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 з урахуванням змін, внесених Постановами КМ №1052 від 27.12.2017, №103 від 21.02.2018 на час виникнення спірних правовідносин (01.01.2016) була чинною, тому відповідач протиправно не здійснив нарахування підвищення до пенсії у розмірі 35% відповідно до діючої Постанови №355.

Стосовно індексації пенсії ОСОБА_1 зазначає, що обов`язок здійснення індексації пенсії покладений на відповідача і не перебуває під умовою здійснення застрахованою особою певних активних дій. Крім того, у період з 01.12.2015 року і до 03.09.2018 він був непрацюючою особою, що підтверджується наявною у відповідача заявою щодо його працевлаштування з 03.09.2018.

Позивач наполягав, що спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та строки перерахунку пенсій є Закон №2262-ХІІ.

Покликаючись на висновки Верховного Суду у зразковій справі №820/6514/17 та у постановах від 27.05.2021 у справі № 442/5891/17 та від 29.09.2021 у справі № 766/12325/16-а скаржник наголошує, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком, що передбачено частиною третьою статті 51 Закону України №2262-ХІІ.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки з квітня 2018 року проведено перерахунок пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103, саме цей місяць є базовим.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що поетапне підвищення пенсій, призначених до 1 квітня 2012 року, є способом реалізації соціальної справедливості. За наслідком підвищення, пенсії не можуть бути більшими, ніж пенсії військових пенсіонерів, які такі посади займали станом на 1 квітня 2012 року.

Підвищення до пенсії, передбачене Постановою №355, не може застосовуватись до грошового забезпечення, обчисленого на іншій підставі, ніж Постанова №1294, у зв`язку з чим припинення виплати підвищення до пенсії, передбаченого Постановою №355 відповідно до Закону №2262, є правомірним.

Оскільки, відповідно до даних Головного управління, позивач є працюючою особою, відповідач вважає, що пенсія позивачу виплачується відповідно до вимог чинного законодавства.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є громадянином України та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області з 31.08.2005 як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення.

За результатом розгляду звернення позивача від 21.12.2021, листом ГУ ПФУ в Донецькій області від 28.12.2021 №0500-1502-8/137206 позивача повідомлено, що загальний розмір пенсії після перерахунку станом на 01.01.2016 згідно довідки №2260 лк складав 5496,44 грн. Основний розмір пенсії після перерахунку з 01.01.2016 складав 3669,79 грн. (6116,31 грн.х60%).

До основного розміру пенсії встановлено: підвищення у розмірі 25% відповідно до Постанови КМУ від 28.12.2011 №1381 у розмірі 917,45 грн.; доплата як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи у розмірі 50,00 грн.; підвищення пенсії особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи у розмірі 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, яка складала 322,20 (1074,00 грн. прожитковий мінімум х 30%); надбавка на непрацездатну дитину віком до 18 років, що складала 537,00 грн.

У листі зазначено, що у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, пенсія перераховується. Станом на 01.12.2021 загальний розмір його пенсії складає 12566,61 грн., в тому числі: основний розмір пенсії складає 9549,13 грн., підвищення у розмірі 25% відповідно до Постанови КМУ від 28.12.2011 №1381 у розмірі 2387,28 грн.; доплата як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи у розмірі 50,00 грн.; підвищення пенсії особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи у розмірі 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, у розмірі 580,20 грн.

З 01.01.2016 позивачу здійснено перерахунок пенсії на підставі нового розміру грошового забезпечення відповідно до Постанови №103 і припинено виплату підвищення до пенсії, встановленого Постановою №355, на підставі Постанови №1294.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача з позовом до суду.

V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

В ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 року, якою позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог за період з 01.01.2016 по 30.06.2021, та з якою погодився суд апеляційної інстанції, зазначено, що позивач звернувся до суду з позовом 30.12.2021 та заявив позовні вимоги за період з 01.01.2016, не надавши доказів та обґрунтувань дотримання (пропуску) шестимісячного строку звернення до суду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суди дійшли висновку, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з позовом в цій частині вимог, не навівши поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 01.01.2016 по 30.06.2021.

Такі висновки суди попередніх інстанцій обґрунтували покликанням на правову позицію сформовану Верховним Судом у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19. Зокрема, покликаючись на вказану постанову, суди зазначили, що з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Також суд першої інстанції у своєму рішенні, з яким погодився суд апеляційної інстанції зазначив, що підвищення до пенсії, передбачене Постановою № 355, не може застосовуватись до грошового забезпечення, обчисленого на іншій підставі, ніж Постанова № 1294, яка втратила чинність та вичерпала свою дію фактом застосування, отже відсутні підстави для виплати підвищення до пенсії відповідно до вказаної постанови в контексті перерахунку такої із застосуванням розмірів складових грошового забезпечення, визначених Постановою № 988.

Суди вказали, що індекс інфляції є таким, що не перевищив поріг 103% (99,8%, 101,2%, 100,9%, 100,8%) та підстави для індексації відсутні; базовий грудень 2021 року х індекси інфляції за січень 2022 року, лютий 2022 року дорівнює 102,9%, тобто індекс інфляції є таким, що не перевищив поріг 103% (101,3%, 101,6%) та підстави для індексації відсутні.

Також, посилаючись на пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» від 16.02.2022 № 118, суди дійшли висновку, що в діях відповідача відсутні порушення норм чинного законодавства щодо індексації пенсії позивача, тому позовна вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату індексації пенсії відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, не підлягає задоволенню.

VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права, а саме пункт 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, в частині визначення базового місяця для проведення індексації пенсії (вказавши, що оскільки позивачу здійснювалося підвищення пенсійних виплат у зв`язку із збільшенням надбавки як інваліду війни - з 01 липня 2021 року, з 01 грудня 2021 року, тому базовими місяцями є липень 2021 року та грудень 2021 року).

На думку скаржника, судами не враховано висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 727/5413/17, в якій зазначено, що «підвищенням пенсії» розуміється тільки таке збільшення суми нарахування, яке здійснюється відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тобто випадки, коли пенсія була збільшена за рахунок збільшення прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, від якого залежить надбавка «як інваліду війни», не належать до «підвищення пенсії» в розумінні пункту 5 Порядку № 1078.

Скаржник стверджує, що судами неправильно застосована до спірних правовідносин стаття 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Відмова відповідача у здійсненні нарахування і виплати індексації пенсії прямо впливає на соціальне забезпечення позивача щодо можливості отримання пенсії у більшому розмірі.

Застосовування шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, матиме наслідком неможливість реалізації позивачем передбаченого статтею 51 Закону № 2262-ХІІ права на перерахунок пенсій.

VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіряючи у межах повноважень, визначених частинами першою, другою статті 341 КАС України, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам позивача, висловленим у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить з такого.

Виходячи з мотивів рішень судів попередніх інстанцій та доводів касаційної скарги, ключовими у цій справі є питання:

щодо дотримання позивачем шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України;

щодо визначення базового місяця для нарахування індексації пенсії.

В частині застосування до спірних правовідносин шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, Верховний Суд звертає увагу на таке.

Право громадян на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень не є абсолютним і його захист може бути обмеженим строком звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, оскільки реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Так, відповідно до частин першої, другої та третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суди попередніх інстанцій встановили, що звернувшись до суду з цим позовом 30 грудня 2021 року, позивач заявив позовні вимоги за період з 01.01.2016 року, не надавши доказів та обґрунтувань дотримання (пропуску) шестимісячного строку звернення до суду або доказів, що такий строк не пропущений.

Частиною другою та п`ятою статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на звернення з позовом у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій щодо захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Інститут строків звернення до суду в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Згідно із частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Ключовою є фраза «з поважних причин», а отже це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача, тобто якщо строк був пропущений з поважних причин, це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 не надав до суду пояснень та доказів на їх підтвердження, щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, передбаченого КАС України.

Колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, не дотримуючись порядку, позбавив себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду. Нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів КАС ВС зазначає, що належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивачки своєчасно звернутись за судовим захистом із зазначеним позовом, не вбачається. У зв`язку з цим суди дійшли вірного висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду у цій частині.

Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо правової природи індексації та визначення базового місяця для її нарахування, колегія Верховного Суду виходить з такого.

Спір, щодо позовних вимог розглянутих по суті, полягає у тому, з якою саме подією слід пов`язувати «місяць підвищення пенсії» (базовий місяць) для цілей обчислення індексу споживчих цін відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі також - Порядок №1078). Від цього залежить, з якого місяця починається наростаючий підрахунок індексу і, як наслідок, на які періоди нараховується індексація.

Суди попередніх інстанцій вирішили, що підставою для зміни базового місяця стало збільшення розміру надбавки як інваліду війни (через зміну прожиткового мінімуму для непрацездатних). На підставі цього суди дійшли висновку, що базовими місяцями стали липень 2021 року та грудень 2021 року, а отже, у період з 01.07.2021 по 28.02.2022 підстав для індексації не було.

За визначенням статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до статті 2 цього Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі пенсії.

Згідно зі статтею 4 Закону № 1282 передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

За правилами пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, вказаними нормами передбачено підстави, за яких проводиться індексація, а також розмір грошового доходу, який підлягає індексації.

Застосовуючи наведені положення до обставин цієї справи, необхідно встановити, чи дійсно мало місце підвищення, у розумінні пункту 5 Порядку №1078, що призвело до реального підвищення загальної суми пенсійних виплат позивача, чи лише про перерозподіл/зміна однієї постійної складової пенсії (наприклад, збільшення надбавки внаслідок росту прожиткового мінімуму), але без збільшення загального розміру виплати внаслідок одночасного коригування інших складових (перерахунку основного розміру пенсії у зв`язку з новими нормами грошового забезпечення).

Водночас, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки питанню, чи супроводжувалося фактичне підвищення певної складової надходженням додаткової суми до загального розміру пенсії позивача у місяці, що вказано як «місяць підвищення». Зокрема, не встановлено, чи було збільшення загальної суми виплати чи відбулася лише зміна її внутрішньої структури без зміни загальної суми нарахувань. Така обставина має важливе значення для вирішення питання щодо застосування правил пункту 5 Порядку №1078.

Суди, посилаючись на те, що відповідачу здійснювалося підвищення виплат у зв`язку із збільшенням розміру надбавки (липень та грудень 2021 року), не дослідили, чи змінився загальний розмір пенсії позивача внаслідок зазначених змін і чи мав місце механізм «підвищення» у розумінні Порядку №1078.

Дійшовши висновку, що базовими місяцями є липень 2021 року та грудень 2021 року, суди фактично застосували пункт 5 Порядку №1078 без проведення достатньої перевірки та без урахування правових висновків Верховного Суду про зміст поняття «підвищення пенсії» в подібних спорах.

Позиція Верховного Суду (зокрема, постанова від 07.03.2018 у справі № 727/5413/17) є усталеною: під «підвищенням пенсії» у значенні пункту 5 Порядку №1078 слід розуміти саме збільшення розміру пенсії як періодичної виплати, установлене відповідним законом (а не зростання окремих доплат/надбавок, що лише змінюють структуру суми). Отже, саме по собі збільшення надбавки «як інваліду війни», обумовлене зміною прожиткового мінімуму, не перериває обчислення індексу для індексації й не змінює базовий місяць.

Суди попередніх інстанцій, вважаючи базовими липень і грудень 2021 року з огляду на збільшення зазначеної надбавки, не дослідили, чи відбулось фактичне підвищення пенсії.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили обставин, що мають істотне значення для справи.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Разом з тим, без встановлення і з`ясування наведених вище обставин не можна ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Під час нового розгляду судам необхідно з`ясувати, чи спричинили зміни у розмірах окремих складових (надбавки, підвищення та ін.) фактичне збільшення загальної суми пенсійної виплати, чи відбулося лише її перерозподілення без збільшення загального розміру; у випадку виявлення факту збільшення загальної суми пенсійної виплати, встановити місяць такого підвищення і застосувати правила пункту 5 Порядку №1078 відповідно до його змісту.

Згідно із частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Колегія суддів враховує, що відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів касаційної скарги.

Відповідно, оскільки касаційна скарга не містить доводів щодо наявності або відсутності підстав для врахування підвищення до пенсії згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Верховний Суд не надає оцінки оскаржуваним рішенням у цій частині позовних вимог.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 залишити без змін.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 у справі № 200/19498/21 скасувати.

Справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

В.М. Кравчук

Л. В. Тацій