Справа № 120/14163/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/14163/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало Павло Ігорович

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

29 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звеернувся в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення комісії з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленого протоколом від 20.09.2024 № 29, в частині, що стосується відмови у наданні позивачу відстрочки та зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо надання позивачу відстрочки на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 06.02.2025 в задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним, оскільки позивач не довів, що він є єдиною працездатною особою, яка зобов`язана утримувати свого батька.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09.12.1991.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААГ № 693803 батько позивача ОСОБА_2 , має ІІ групу інвалідності (причина інвалідності загальне захворювання), яка 21.05.2024 встановлена йому безтерміново.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 30.07.2024.

18.09.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із здійсненням постійного догляду за своїм хворим батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

До вказаної заяви було додано в копіях: паспорт громадянина України заявника серії НОМЕР_3 ; картка фізичної особи платника податків заявника; витяг з Резерв+ № 4; заява ОСОБА_1 від 03.09.2024 про обрання для догляду ОСОБА_1 ; свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про народження заявника серії НОМЕР_4 ; довідка МСЕК щодо ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 : заява ОСОБА_2 .

Згідно з письмовим повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_4 за № 362/5904 від 20.09.2024 у наданні відстрочки позивачу відмовлено через відсутність документів, які б підтверджували неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та які за законом зобов`язані за законом утримувати особу з інвалідністю І та ІІ групи, здійснювати за нею догляд відповідно до Додатку 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Зазначене рішення відповідача стало предметом оскарження за цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-XII в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Водночас, підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації передбачені статтею 23 Закону № 3543-XII.

Зокрема, згідно з п. 13 ч. 1ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560 в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), яким, серед іншого, врегульовано процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Відповідно до Додатку 5 вищезазначеного Порядку документами, які підтверджують право на відстрочку за пунктом 13 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII є:

для особи, яка зайнята доглядом, - документи, що підтверджують родинні зв`язки, та один із документів що підтверджує неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та які зобов`язані за законом утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, здійснювати догляд за ними: інвалідність такої особи, її потребу у постійному догляді, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі, документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (додаток 8), у якому зазначаються відомості про відсутність інших осіб, які могли б здійснювати такий догляд;

для особи, яка потребує догляду, - один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Таким чином, положення Постанови № 560 уточнюють, які документи мають бути подані військовозобов`язаним для реалізації права на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.09.2024 позивач звернувся із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із здійсненням постійного догляду за своїм батьком, який є особою з інвалідністю ІI групи

Згідно з письмовим повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.09.2024 за № 362/5904 у наданні відстрочки позивачу відмовлено на підставі того, що заявником не надано документів, які б підтверджували неможливість виконання обов`язку утримувати особу з інвалідністю I та II групи іншими особами, які не є військовозобов`язаними, але зобов`язані за законом утримувати особу з інвалідністю І чи ІІ групи, як це передбачено пунктом 4 Додатку № 5 до постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024.

При цьому, позивач не погоджується із таким рішенням, вважаючи, що він є єдиною особою, яка має як законодавчий обов`язок, так і реальну можливість утримувати свого батька ОСОБА_2 . При цьому позивач наголошує, що його батько є особою з інвалідністю ІI групи, тоді як мати позивача ОСОБА_3 , під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 не набула обов`язку його утримувати, оскільки інвалідність йому була встановлена в період їхнього шлюбу, проте законодавчо гарантований мінімальний дохід, який він отримує у вигляді пенсії по інвалідності, забезпечує покриття його базових потреб. Таким чином, у контексті законодавства та згідно з положеннями ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України, батька позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги, а отже, мати позивача не має жодного законного обов`язку його утримувати.

Оцінюючи доводи позивача, суд першої інстанції обґрунтовано звертав увагу на те, що за змістом положень п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII умовами для реалізації права на відстрочку є:

по-перше, наявність одного із батьків з інвалідністю I чи II групи або ж одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

по-друге, відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати вищезазначених осіб з інвалідністю.

Тобто, лише сукупність наведених обов`язкових обставин (фактів) надають законні підстави для отримання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

При цьому щодо інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати вищезазначених осіб з інвалідністю, то їх наявність не може бути перешкодою для оформлення відстрочки виключно у разі якщо такі особи: самі є особами з інвалідністю, або потребують постійного догляду, або перебувають під арештом (крім домашнього арешту), або відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі).

Будь-які інші об`єктивні або суб`єктивні чинники, як-от відсутність у вказаних осіб фактичної чи матеріальної можливості утримувати своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або, наприклад, небажання особи виконувати цей свій обов`язок, не свідчать про дотримання такої обов`язкової умови для набуття військовозобов`язаним права на відстрочку відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, як відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону повинні утримувати визначених даною нормою осіб з інвалідністю.

Відтак, аналізуючи твердження позивача щодо відсутності у його матері ОСОБА_3 обов`язку з утримання батька ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю, у зв`язку з розірванням 30.07.2024 шлюбу між ними, суд першої інстанції враховував, що відповідно до ст. 76 Сімейного кодексу України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Як вірно зазначає суд першої інстанції, на момент звернення позивача до відповідача (18.09.2024) чинне законодавство передбачало чіткі умови щодо обов`язку утримання непрацездатних осіб, які потребують матеріальної допомоги. Зокрема, частина четверта статті 75 Сімейного кодексу України передбачала, що право на утримання виникає за наявності потреби у матеріальній допомозі, зокрема, якщо заробітна плата, пенсія чи інші доходи особи не забезпечують їй прожиткового мінімуму. На той час ця норма була чинною і визначала критерії потреби у допомозі.

Слід також враховувати, що за нормами законодавства, а також відповідно до судової практики (зокрема, постанова Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 759/6629/19) прожитковий мінімум є лише базовим показником нормального життєзабезпечення. Він не враховує додаткових потреб, які виникають у зв`язку з інвалідністю, таких як витрати на лікування, реабілітацію чи спеціальне харчування. З цієї точки зору факт перевищення пенсії над прожитковим мінімумом не є автоматичною підставою для виключення особи з категорії тих, хто потребує матеріальної допомоги.

Позиція позивача також ігнорує те, що обов`язок утримання одного з подружжя виникає не тільки через потребу, але й у випадках, передбачених частиною другою статті 75 Сімейного кодексу України, коли другий із подружжя здатний надати допомогу. У даному випадку ОСОБА_3 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_2 , має обов`язок щодо його утримання, оскільки інвалідність була встановлена йому ще до розірвання шлюбу. Судова практика підтверджує, що такий обов`язок не зникає лише через факт відсутності судового рішення про стягнення аліментів, адже він виникає безпосередньо із закону.

Відповідно, ОСОБА_3 , законодавчо зобов`язана забезпечувати утримання ОСОБА_2 , а її статус невійськовозобов`язаної особи додатково підтверджує можливість виконання цього обов`язку.

Однак, позивач не надав доказів, які б підтверджували неможливість виконання обов`язку з утримання з боку ОСОБА_3 чи інших осіб, які не є військовозобов`язаними. Постанова № 560 передбачає обов`язок військовозобов`язаного додати до заяви документи, які підтверджують виключність його зобов`язання щодо догляду, зокрема, довідку МСЕК чи ЛКК про потребу в постійному догляді, або документ, який свідчить про перешкоди для виконання обов`язку іншими особами. Однак таких документів до своєї заяви не додав, що унеможливлює реалізацію права на отримання відстрочки від призову на військову службу.

Таким чином, враховуючи відсутність необхідних документів, передбачених Постановою № 560 та не підтвердження наданими документами факту відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано не вбачав підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.