Справа № 380/2375/25
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/2375/25 пров. № А/857/32563/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Носа С.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Чупіль Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у справі № 380/2375/25 за адміністративним позовом Приватного підприємства Паливна група ОПЕРАТОР до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя(і) у І інстанції Мартинюк В.Я.,

час ухвалення рішення 11 год 32 хв,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 01 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2025 року Приватне підприємство Паливна група ОПЕРАТОР (далі позивач, ПП Паливна група ОПЕРАТОР) звернулося у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.02.2025 року, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.11.2024 року №48047/13-01-07-04, №48043/13-01-07-04, №48054/13-01-07-04, №48049/13-01-07-04, №48052/13-01-07-04, №48135/13-01-24-10, №48042/13-01-09-02, №48131/13-01-23-02, №48105/13-01-23-02.

В позовній заяві та заявах по суті справи позивач наводить наступні аргументи.

Щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток:

- в частині господарських операцій з контрагентами ТзОВ Авераж Захід та ТзОВ Лемітом, позивач уважає, що ним під час перевірки подано всі первинні документи, які у своїй сукупності вказують на реальність цих операцій;

- з приводу господарських операцій з фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , то позивач зазначає, що між ними укладено договір про надання посередницьких послуг з організації оптової торгівлі нафтопродуктами та договір про партнерство, однак під час проведення перевірки працівники відповідача, не взявши до уваги первинні документи, потрактували відносини між згаданими особами як партнерські, а не як надання посередницьких послуг.

Щодо збільшення сум грошового зобов`язання з податку на додану вартість та зменшення розміру від`ємного значення з податку на додану вартість:

- в частині господарських взаємовідносин з ТзОВ Укр-Петроль, ТзОВ КФ Укр-Петроль, МПП Марс, ТзОВ Транс Компані, ТзОВ ПКПФ-Україна, позивач вважає, що контролюючий орган без достатніх на те правових підстав вважав помилково або надмірно здійснені платежі як авансові оплати;

- з приводу господарської операції з ПП Оператор Нафтопродуктів з надання послуг оренди вантажного транспорту, то позивач вважає, що відповідач, при кваліфікації такої господарської операції, виходив з назви договору, а не з його змісту та з фактичних відносин, які склались між сторонами договорів, в підтвердження чого подавались первинні бухгалтерські документи.

Щодо порушення граничного терміну реєстрації податкових накладних та перших примірників розрахунків коригування до акцизних накладних, то позивач вважає, що ним строки визначені законодавством не порушувались.

Також зауважує, що відповідачем без достатніх на те правових підстав зроблено висновки про допущення порушень позивачем при заповненні форм 1ДФ та 4ДФ при сплаті податку на прибуток іноземних юридичних осіб.

Додатково зазначив що не повинен сплачувати штрафні (фінансові) санкції у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень та введеного воєнного стану.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано прийняті ГУ ДПС у Львівській області податкові повідомлення-рішення від 07.11.2024 року за №48047/13-01-07-04, за № 48043/13-01-07-04, за №48054/13-01-07-04 та за №48049/13-01-07-04.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наступного.

Скасовуючи податкове повідомлення-рішення за №48047/13-01-07-04, суд взяв до уваги, що надані позивачем докази щодо реальності господарських операцій з ТзОВ Авераж-Захід та з ТзОВ Лемітом є належними, допустимими, достовірними у своєму взаємному зв`язку вказують на підтвердження позивачем обставин зміни в структурі активів, власному капіталі, що знайшло відображення у документах фінансової та податкової звітності. Також, на виконання договору поставки з ТзОВ Лемітом позивачем до перевірки надано видаткові накладні; товарно-транспортні накладні, згідно яких контрагент позивача вивозив нафтопродукти самостійно; платіжні доручення. Сукупність наведених доказів також вказує на підтвердження позивачем обставин зміни в структурі активів, власному капіталі, що знайшло відображення у документах фінансової та податкової звітності.

Щодо завищенням витрат на збут по взаєморозрахунках з фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 суд зазначив, що контролюючим органом без достатніх на те підстав застосовано до витрат за договором №31/03/2018-1 про надання посередницьких послуг в організації оптової торгівлі нафтопродуктами від 31.03.2018 року формули за договором про партнерство від 30.03.2018 року, та як наслідок зроблено помилковий висновок про їх завищення.

Скасовуючи податкове повідомлення-рішення за № 48043/13-01-07-04, суд виходив з того, що контролюючий орган під час проведення перевірки без достатніх на те правових підстав та без дослідження дійсних відносин між позивачем та його контрагентами прийшов до помилкового висновку про нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість авансової оплати від ТОВ ,,Укр-Петроль, ТОВ ,,КФ ,,Укр-Петроль, МПП ,,Марс, ТзОВ ,,Транс Компані, ТОВ ,,ПКПФ-Україна.

Також контролюючий орган без достатніх на те правових підстав прийшов до висновку про існування між позивачем та ПП Оператор Нафтопродуктів господарських відносин з оренди, натомість наведеними доказами у своїй сукупності підтверджується, що позивачем надавались послуги з перевезення, у тому числі і міжнародні (підтверджується документами на міжнародні перевезення).

Скасовуючи податкові повідомлень-рішень №48054/13-01-07-04, №48049/13-01-07-04, суд виходив з того, що з урахуванням наведених мотивів суду щодо протиправності податкових повідомлень-рішень №48043/13-01-07-04 та №48047/13-01-07-04 в частині господарських операцій щодо отримання авансових платежів від ТОВ ,,Укр-Петроль, ТОВ ,,КФ ,,Укр-Петроль, МПП ,,Марс, ТзОВ ,,Транс Компані, ТОВ ,,ПКПФ-Україна; надання послуг оренди вантажного транспорту з водієм за договором №ПГО/ОНП-2 від 23.03.2024 року з ПП Оператор Нафтопродуктів; господарських відносин між позивачем та контрагентами ТзОВ Авераж-Захід та ТзОВ Лемітом, позивач не повинен був формувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість та складати податкові накладні, в контексті висновків викладених у акті перевірки.

Не погодившись з прийнятими рішеннями, відповідачем Головним управлінням ДПС у Львівській області, подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині визнаних протиправними та скасованих податкових повідомлень-рішень та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити повністю в задоволені позовних вимог. Крім того, апелянт просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що ГУ ДПС у Львівській області на підставі наказу від 25.07.2024 № 3893-ПП ,,Про проведення документальної планової виїзної перевірки проведена планова виїзна документальна перевірка ПП ,,ПГ ,,Оператор з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2018 по 30.06.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 по 30.06.2024, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки. За результатами проведеної перевірки складено акт перевірки та встановлено порушення позивачем ряду вимог, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток всього у сумі 6 135 138 грн; податок на додану вартість всього у сумі 2804 444 грн та завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) за червень 2024 року у сумі 1 972 103 грн; а також підприємством не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений ПК України термін податкові накладні по отриманих авансах від ТОВ ,,Укр-Петроль, ТОВ ,,КФ ,,Укр-Петроль, МПП ,,Марс, ТзОВ ,,Транс Компані, ТОВ ,,ПКПФ-Україна (сума штрафних санкцій 592 541 грн); та податкові накладні, внаслідок не включення до бази оподаткування з ПДВ наданих послуг оренди на території України (сума штрафних санкцій 1 795 732,50 грн) та внаслідок реалізації товару невстановленим особам (сума штрафних санкцій 232 954,50 грн).

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив відмовити в її задоволенні.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом відповідача від 25.07.2024 року за №2893-ПП згідно із затвердженим Державною податковою службою України планом-графіком проведення документальних планових перевірок платників податків на 2024 рік призначено документальну планову виїзну перевірку позивача з 21.08.2024 року тривалістю 20 робочих днів.

Наказами відповідача від 17.09.2024 року за №4953-ПС та від 23.09.2024 року за №5096-ПС перевірка продовжувалась з 18.09.2024 року тривалістю 5 робочих днів та з 25.09.2024 року 5 робочих днів.

За результатами планової виїзної документальної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства позивача за період з 01.04.2018 року по 30.09.2024 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 року по 30.06.2024 року відповідачем складено акт від 08.10.2024 року за №42357/13-01-07-04/37879602.

Перевіркою встановлено наступні порушення, які відображені в акті перевірки:

- П(С)БО 15; п.5, п.6, п.7 П(С)БО 16; підп.134.1.1 п.134.1 ст.134; п.135.1 ст.135; п.137.1 ст.137 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток всього у сумі 6 135 138 грн;

- п.185.1 ст.185; п.186.4 ст.186; п.187.1 ст.187; п.188.1 ст.188; п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200; п.201.1, п.201.2, п.201.4, п.201.6, п.201.7 ст.201 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість всього у сумі 2 804 444 грн та завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) за червень 2024 року у сумі 1 972 103 грн;

- п.201.10 ст.201 ПК України підприємством не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений ПК України термін податкові накладні по отриманих авансах від ТОВ ,,Укр-Петроль, ТОВ ,,КФ ,,Укр-Петроль, МПП ,,Марс, ТзОВ ,,Транс Компані, ТОВ ,,ПКПФ-Україна (сума штрафних санкцій 592 541 грн);

- п.201.10 ст.201 ПК України підприємством не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлені ПК України термін податкові накладні, внаслідок не включення до бази оподаткування з податку на додану вартість надані послуги оренди на території України (сума штрафних санкцій 1 795 732,50 грн) та внаслідок реалізації товару невстановленим особам (сума штрафних санкцій 232 954,50 грн);

- п.120-1 ст.1201; п.90 підрозділу 2 розділу ХХ ,,Перехідні положення ПК України підприємством порушено термін реєстрації податкових накладних (загальна сума штрафних санкцій 2 440 грн);

- п.231.6 ст.231 ПК України підприємством порушено термін реєстрації акцизних накладних (сума штрафних санкцій 5 498,16 грн);

- п.46.1 ст.46; п.49.2 ст.49; п.103.9 ст.103 ПК України підприємством не подано Розрахунок (звіт) податкових зобов`язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України (у вигляді фрахту) (додаток ПН до рядка 23 ПН Податкової декларації з податку на прибуток підприємства) і не відображено виплати по нерезидентах ТзОВ ,,Веліс, Kusy Tomasz-TOMNIK, ,,Speed Plus Sp.z.o ;

- п.103.4, п.103.5, п.103.8, п.103.10 ст.103; підп.141.4.1, підп.141.4.4 п.141.4 ст.141 ПК України - підприємством занижено податок на прибуток iноземних юридичних осiб всього у сумі 12 029,1 грн;

- п.51.1 ст.51; п.176.2 ,,б ст.176 ПК України підприємством в податкових розрахунках за формою № 1ДФ та № 4 ДФ за період ІІІ квартал 2019, І квартал 2020, І квартал 2021, IV квартал 2023 допущено помилки в ідентифікаційних кодах ФОП (ознака доходу 157).

На підставі акта перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.11.2024 року:

- № 48047/13-01-07-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 7118095 грн 00 коп. (за основною сумою 6135138 грн 00 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 982957 грн 00 коп.);

- № 48043/13-01-07-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість на 3505555 грн 00 коп. (за основною сумою 2804444 грн 00 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 701111 грн 00 коп);

- № 48054/13-01-07-04, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 1972103 грн 00 коп.;

- № 48049/13-01-07-04, яким застосовано штраф в сумі 2621228 грн 00 коп. за відсутність складення та реєстрації протягом граничного строку податкових накладних;

- № 48052/13-01-07-04, яким застосовано штраф у розмірі 2% в сумі 2440 грн 00 коп. за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних;

- № 48135/13-01-24-10, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 1020 грн 00 коп.;

- № 48042/13-01-09-02, яким застосовано штраф в сумі 5498 грн 16 коп. за порушення граничних термінів реєстрації перших примірників акцизних накладних;

- № 48131/13-01-23-02, яким збільшено суми грошового зобов`язання з податків і зборів, пені з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на 15036 грн 38 коп. (за основною сумою 12029 грн 10 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 3007 грн 28 коп.);

- № 48105/13-01-23-02, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 2380 грн 00 коп. за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам частини 2 статті 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі ПК України).

Перевіряючи рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №48047/13-01-07-04 апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до Акту перевірки, вказаним податковим повідомленням-рішенням збільшено суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств, що обґрунтовано висновком про перерахування коштів від ТзОВ Авераж-Захід та ТзОВ Лемітом, які не пов`язані з постачанням товарів, та завищенням витрат на збут по взаєморозрахунках з фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно зі статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

При цьому, згідно з положеннями підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 137.1 статті 137 ПК України, податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Що стосується господарських операцій позивача з ТзОВ Авераж-Захід та з ТзОВ Лемітом апеляційний суд зазначає таке.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що висновок контролюючого органу ґрунтувався на тому, що … отримані від ТзОВ Авараж-Захід та ТзОВ Ліметом кошти, перерахування яких не пов`язано з постачанням товарів та за відсутності даних у постачальника щодо їх повернення у майбутньому, кваліфікується як актив, який слід врахувати у складі інших доходів відповідного звітного періоду, що не знайшло відображення у фінансовій звітності ПП ПГ Оператор та не враховано при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Крім того, висновок про нереальність згаданих господарських операцій обґрунтовано відсутністю фізичної та технічної можливості вчинення таких господарських операцій, метою яких є штучне формування валових витрат та податкового кредиту для згаданих контрагентів.

Як слідує з матеріалів справи, між позивачем (постачальник) та ТзОВ Авераж-Захід (покупець), ТзОВ Лемітом (покупець) укладено договори поставки нафтопродуктів відповідно від 08.04.2019 за №ДГ-0000276 та від 20.05.2021 №ДГ-0000475.

Абзацом першим пункту 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий цього ж пункту).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні 19.07.1999 №996-XIV (далі Закон №996-XIV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Абзацом п`ятим статті 1 Закону №996-XIV визначено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Абзацом тринадцятим цієї ж статті передбачено, що первинним документом уважається документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів, продовжується у цій частині, можуть складатися зведені облікові документи.

Як наслідок, формування фінансових показників, які враховуються при визначені оподатковуваного прибутку підприємства, а також податкового кредиту для цілей визначення суми податкових зобов`язань з ПДВ повинно здійснюватися тільки щодо фактичного здійснення господарських операцій, підтверджених належним чином оформленими первинними документами та іншими обліковими документами, складання яких для оформлення операцій певного виду передбачено правовими нормами. При цьому презюмується, що такі документи є достовірними, а зафіксована в них інформація розкриває справжній зміст господарської операції, свідчить про її економічну вигоду (виправданість, ризик). Якщо певна господарська операція не відбулася або її зміст інший, ніж той, стосовно якого складені документи, підстави для відтворення фінансових показників операції в податковому обліку відсутні (в разі якщо документи складені про людське око) або ж операція відтворюється відповідно до її дійсного змісту, що відповідає такому принципу превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону №996-XIV).

Як слідує з пункту 2.1 згаданих вище договорів, поставка товару здійснюється відповідно до умов поставки, визначених у відповідному рахунку-фактурі на оплату згідно Інкотермс 2010, які застосовуються із урахуванням того, що договір укладений між резидентами України.

На підтвердження виконання договору з ТзОВ Авераж-Захід позивачем до перевірки надано акт приймання-передачі, видаткову накладну та платіжне доручення.

При цьому, у згаданому акті зазначено що контрагент позивача прийняв нафтопродукти на умовах Інкотермс 2010.

Згідно згаданих правил EX WORKS (... named place) ФРАНКО-ЗАВОД (... назва місця), термін "франко-завод" означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.

Також в матеріалах справи наявний договір зберігання №1-3 від 01.06.2020 між ТзОВ фірма МОТТО ЗАХІД (зберігач) та позивач (поклажодавець), згідно якого останній передає на зберігання нафтопродукти, а інший зобов`язується повернути їх, у тому числі особі вказаній поклажодавцем.

Зміст даного договору вказує на те, що зберігання відбувалось за адресою у м. Львові по вул. Навроцького, 4, яка і є місцем поставки згідно акту приймання-передачі.

Таким чином, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що наведені докази є належними, допустимими, достовірними у своєму взаємному зв`язку вказують на підтвердження позивачем обставин зміни в структурі активів, власному капіталі, що знайшло відображення у документах фінансової та податкової звітності.

Окрім того, на виконання договору поставки ТзОВ Лемітом позивачем до перевірки надано видаткові накладні; товарно-транспортні накладні, згідно яких контрагент позивача вивозив нафтопродукти самостійно; платіжні доручення.

Сукупність наведених доказів також вказує на підтвердження позивачем обставин зміни в структурі активів, власному капіталі, що знайшло відображення у документах фінансової та податкової звітності.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, встановлені під час перевірки обставини відсутності у контрагентів позивача фізичної та технічної можливості вчинення таких господарських операцій, не можуть обґрунтовувати висновки контролюючого органу, оскільки такі знаходились поза межами його контролю.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції доречно послався на постанову Верховного Суду від 12.10.2022 у справі № 520/2388/2020, у пунктах 48 та 49 якої зазначено: Щодо посилання відповідача на те, що висновки про нереальність здійснення господарських операцій зроблені на підставі аналізу узагальненої податкової інформації, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки співставлення даних податкової звітності з даними внутрішніх баз даних контролюючого органу як етапу контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах податкового органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться. А тому нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без врахування даних первинних документів.

Інформація з баз даних АІС Податковий блок та податкова інформація щодо контрагентів позивача, на яку посилався відповідач, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів. Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.

Як наслідок, бази даних АІС Податковий блок, які містять інформацію щодо контрагентів позивача, в силу положень частини 2 статті 74 КАС України, не можуть вважатись допустимими доказами, та у сукупності з наведеними первинними документами, вказувати на нереальність досліджених господарських операцій.

Також контролюючий орган в акті перевірки визначив порушенням, у тому числі, вимоги П(С)БО 15 як заниження доходу на суму отриманих коштів від згаданих контрагентів (перерахування яких не пов`язано з постачанням товарів).

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 Дохід, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 29.11.1999 №290, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153 (із змінами та доповненнями), дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно з пунктом 7 цього ж Положення, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що контролюючий орган, класифікувавши кошти отримані позивачем від контрагентів як дохід не пов`язаний з реалізацією товарів, а як інший дохід, не виключив його із зазначеної групи та включив у іншу, у зв`язку з чим такий дохід при визначенні об`єкта оподаткування було враховано двічі, що, як наслідок, призвело до помилкових висновків про збільшення податкових зобов`язань зі сплати податку на прибуток із зазначених господарських операцій.

Щодо завищенням витрат на збут по взаєморозрахунках з фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 апеляційний суд зазначає таке.

Як слідує з акту перевірки, у порушення вимог пунктів 5, 6 та 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 позивачем (внаслідок завищення витрат на збут по взаєморозрахунках з фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 ) завищено рядок 2180 Інші операційні витрати Звіту про фінансові результати за 2018-2024 роки, в результаті чого підприємством занижено фінансовий результат до оподаткування за період з 01.04.2018 по 30.06.2024 всього в сумі 31288642 грн 00 коп.

Такий висновок зроблено на підставі аналізу договорів про надання посередницьких послуг з організації оптової торгівлі нафтопродуктами від 31.03.2018 за №31/03/2018-1 та про партнерство від 30.03.2018, математичних обрахунків у таблиці акта перевірки.

Як передбачено пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (із змінами та доповненнями), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Пунктом 6 цього ж Положення встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок чого вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно абзацу першого пункту 7 цього ж Положення, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені (абзац другий цього ж пункту).

Перевіркою контролюючого органу досліджувались договір №31/03/2018-1 про надання посередницьких послуг в організації оптової торгівлі нафтопродуктами від 31.03.2018, додаткова угода до нього, договір про партнерство від 30.03.2018, акти наданих послуг за договором №31/03/2018-1 про надання посередницьких послуг в організації оптової торгівлі нафтопродуктами від 31.03.2018 та додатки до них.

При цьому, жодних первинних документів або інших доказів, які б дозволяли пов`язати витрати за договором про надання посередницьких послуг в організації оптової торгівлі нафтопродуктами з витратами за договором про партнерство, матеріали справи не містять, посилання на такі в акті перевірки відсутні.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що зміст актів наданих послуг та додатки до них містять посилання на договір №31/03/2018-1 про надання посередницьких послуг в організації оптової торгівлі нафтопродуктами від 31.03.2018, а тому трактування цих витрат, як витрат за договором про партнерство від 30.03.2018 буде суперечити абзацу першому пункту 44.1 статті 44 ПК України.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючим органом без достатніх на те підстав застосовано до витрат за договором №31/03/2018-1 про надання посередницьких послуг в організації оптової торгівлі нафтопродуктами від 31.03.2018 формулу за договором про партнерство від 30.03.2018, та як наслідок зроблено помилковий висновок про їх завищення.

Перевіряючи рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 48043/13-01-07-04 апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до Акту перевірки, вказаним податковим повідомленням-рішенням збільшено суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, що обґрунтовано висновком про неврахування при нарахуванні податкових зобов`язань авансових оплат від ТОВ ,,Укр-Петроль, ТОВ ,,КФ ,,Укр-Петроль, МПП ,,Марс, ТзОВ ,,Транс Компані, ТОВ ,,ПКПФ-Україна та заниження податкових зобов`язань по операціях з надання послуг оренди вантажного транспорту з водієм, місце поставки яких є місце реєстрації постачальника територія України.

Щодо неврахування при нарахуванні податкових зобов`язань з податку на додану вартість авансової оплати від ТОВ ,,Укр-Петроль, ТОВ ,,КФ ,,Укр-Петроль, МПП ,,Марс, ТзОВ ,,Транс Компані, ТОВ ,,ПКПФ-Україна, слід зазначити наступне.

Відповідно до змісту Акту перевірки щодо цього порушення, у відповідності до вимог чинного законодавства, помилково перераховані кошти від контрагентів не можуть уважатись такими, а тому є попередньою оплатою і повинні бути оподатковані по першій події.

Відповідно до підпункту а пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.

Пунктом 187.1 ст.187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

До перевірки ПП Паливна група ОПЕРАТОР було надано договори поставок між позивачем (постачальник) та контрагентами ПП Комерційна фірма Укр-Петроль (договір поставки нафтопродуктів № ДГ-0000268 від 28.02.2019), ТзОВ УКР-ПЕТРОЛЬ (договір поставки нафтопродуктів № ДГ-0000161 від 12.04.2018), МПП МАРС (договір поставки нафтопродуктів № ДГ-0000011 від 06.08.2018), ТзОВ Транс Компані (договір поставки нафтопродуктів № ДГ-0000279 від 17.04.2018), ТзОВ ПОНІНКІВСЬКА КАРТОННО-ПАПЕРОВА ФАБРИКА-УКРАЇНА (договір поставки нафтопродуктів № ДГ-0000262 від 05.02.2019).

Також позивачем надано листи цих контрагентів про повернення помилково сплачених коштів та платіжні доручення, у призначенні платежу яких зазначено повернення помилково перерахованих коштів з посиланням на ці листи.

Контролюючий орган, з урахуванням визначень у Законі України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні від 05.04.2001 № 2346-III, з наступними змінами та доповненнями, вважав, що перераховані контрагентами кошти є авансовими платежами.

Як слідує з пунктів 2.2 згаданих вище договорів, якщо інше не передбачено відповідною специфікацією, поставка товару здійснюється протягом 3 робочих днів для автомобільного транспорту та 5 робочих днів для залізничного транспорту з дати отримання постачальником суми передоплати за товар. Допускається дострокова поставка товару, продовжується у цих пунктах.

Відтак, умовами договорів передбачено поставку як після передоплати так і до неї.

Поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури визначається Законом України Про платіжні послуги від 30.06.2021 № 1591-IX, з наступними змінами та доповненнями.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначається Законом України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні.

Отже зазначені Закони врегульовують порядок проведення переказів, функціонування платіжних систем тощо, та не врегульовують відносини між учасниками господарських операцій, які є правовою підставою для здійснення переказу.

Згідно змісту статей 1212-1215 Цивільного кодексу України грошові кошти, на які був здійснений помилковий переказ внаслідок рахункової помилки та відсутності добровільності на операцію переказу підлягають поверненню як безпідставно набуті грошові кошти (майно).

При цьому судом першої інстанції вірно зауважено, що контролюючий орган під час проведення перевірки, аналізуючи відносини між позивачем та згаданими контрагентами через призму Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, не надав оцінки правовій підставі проведення переказів коштів.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції вірно оцінено надані докази (договори, листи та платіжні доручення) у їх сукупності, та зроблений правильний висновок, що правовою підставою руху коштів між позивачем та його контрагентами є помилкове перерахування коштів, оскільки подальшої поставки товару не відбувалося, контрагенти повідомили про помилковий переказ коштів, призначення платежу у платіжних дорученнях визначено як повернення помилково отриманих коштів, повернення коштів відбулося у цей самий день або на наступний.

Оскільки кошти позивачем отримані та повернуті в одному звітному періоді, відповідачем в акті перевірки не досліджувалось питання невиконання позивачем своїх зобов`язань перед Державою Україна щодо сплати податку на додану вартість, оскільки такий, в силу положень статті 200 ПК України, визначається як різниця між податковими зобов`язаннями та податковим кредитом, у відповідному звітному періоді.

Таким чином відповідач без достатніх на те правових підстав та без дослідження дійсних відносин між позивачем та його контрагентами прийшов до помилкового висновку про нарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на додану вартість авансової оплати від ТОВ ,,Укр-Петроль, ТОВ ,,КФ ,,Укр-Петроль, МПП ,,Марс, ТзОВ ,,Транс Компані, ТОВ ,,ПКПФ-Україна.

Що стосується заниження податкових зобов`язань по операціях з надання послуг оренди вантажного транспорту з водієм, місцем поставки яких є місце реєстрації постачальника територія України, слід зазначити наступне.

Відповідно до акту перевірки, позивач не включив до бази оподаткування з податку на додану вартість послуги оренди вантажного транспорту з водієм для міжнародних перевезень нафтопродуктів та автогазу, надані на території України резиденту ПП Оператор Нафтопродуктів.

Як передбачено пунктом 186.4 статті 186 ПК України, місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у пунктах 186.2, 186.3 і 186.3-1 цієї статті.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Апеляційним судом встановлено, що під час проведення перевірки досліджувався договір про надання послуг оренди вантажного транспорту з водієм №ПГО/ОНП-2 від 23.03.2024, акти надання послуг, подорожні листи, звіти про використання коштів, накази на відрядження водіїв, ЦМР.

Як встановлено підпунктом 14.1.183 пункту 14.1 статті 14 ПК України, послуга з надання персоналу - господарська або цивільно-правова угода, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін.

Відповідно до підпункту 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України, постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Підпунктом 14.1.97 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що лізингова операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) - передача основних засобів у володіння та користування фізичним та/або юридичним особам (лізингоодержувачам) за плату та на визначений строк.

Лізингові операції поділяються на, зокрема, оперативний лізинг (оренда) - операція юридичної чи фізичної особи (лізингодавця/орендодавця), за якою лізингодавець/орендодавець передає іншій особі (лізингоодержувачу/орендарю) основні засоби, придбані або виготовлені лізингодавцем/орендодавцем, на умовах інших, ніж ті, що передбачаються фінансовим лізингом (абзац четвертий підпункту 14.1.97 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Виходячи з наведених норм, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції, що: особливістю послуги з надання персоналу є направлення у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одної або декількох фізичних осіб; особливістю постачання послуг є надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності; особливістю лізингової операції є передача основних засобів за плату.

При цьому, аналізуючи зміст вищезгаданого договору №ПГО/ОНП-2 від 23.03.2024, слід зазначити, що: сторонами є замовник та виконавець, а не лізингодавець/орендодавець та лізингоодержувач/орендар; послуги з оренди надаються вантажним транспортом з водієм; серед інших обов`язків виконавця є подати автотранспорт під вантаж та доставити увірений вантаж до пункту призначення та передати його уповноваженій на отримання особі; замовник зобов`язується забезпечити своєчасне розвантаження прибулого вантажу; забезпечувати виконавця необхідної інформацією та провести інструктаж водія про порядок доставки вантажу; вартість послуг визначається за показниками лічильника спідометра пробігу вантажного автотранспорту на початок та кінець періоду надання послуг.

Таким чином, вказаний договір за назвою сторін та змістом прав і обов`язків має ознаки господарських операцій з постачання послуг та оренди.

При цьому, суть господарських операцій також розкривається на підставі аналізу первинних бухгалтерських документів складених на підтвердження виконання цього договору.

Так, відсутні документи про передачу позивачем (виконавцем) автотранспортних засобів замовнику; у актах надання послуг поряд із найменуванням послуг оренда вантажного транспорту з водієм … зазначено загальну вартість робіт (послуг), підписані виконавцем та замовником, плата не є сталою, та згідно наведеного договору визначається за показниками лічильника спідометра пробігу вантажного автотранспорту, що вказує на надання послуг з перевезення; накази на закордонні відрядження, як і подорожні листи вантажного автомобіля видавались позивачем виконавцем послуг; звіт про використання коштів/електронних грошей, виданих на відрядження або під звіт оформлялись позивачем власником автотранспортних засобів.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що контролюючий орган без достатніх на те правових підстав прийшов до висновку про існування між позивачем та ПП Оператор Нафтопродуктів господарських відносин з оренди, натомість наведеними доказами у своїй сукупності підтверджується, що позивачем надавались послуги з перевезення, у тому числі і міжнародні.

При цьому, згідно з підпунктом а підпункту 195.1.3 пункту 195.1 статті 195 ПК України, за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання послуг міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Додатково апеляційний суд звертає увагу, що первинні бухгалтерські документи вказують і на те, що послуги з перевезення згідно наведеного договору, надавались позивачем також і на території України, поряд з міжнародними перевезеннями, а тому на них не поширюється згадана податкова пільга, однак контролюючий орган не відокремлював їх та не визначав суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Отже, відповідач у порушення норм чинного законодавства прийшов до висновку про невключення позивачем до бази оподаткування з податку на додану вартість послуги за договором №ПГО/ОНП-2 від 23.03.2024 року та визначив податкові зобов`язання зі згаданого податку.

Перевіряючи рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №48054/13-01-07-04 та №48049/13-01-07-04, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, податкове повідомлення-рішення №48054/13-01-07-04, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, прийнято у зв`язку з неврахуванням при нарахуванні податкових зобов`язань з податку на додану вартість отриманих авансових платежів від ТОВ ,,Укр-Петроль, ТОВ ,,КФ ,,Укр-Петроль, МПП ,,Марс, ТзОВ ,,Транс Компані, ТОВ ,,ПКПФ-Україна; заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість по операціях з надання послуг оренди вантажного транспорту з водієм за договором №ПГО/ОНП-2 від 23.03.2024 року з ПП Оператор Нафтопродуктів.

Як наслідок, контролюючий орган, керуючись пунктом 200.4 статті 200 ПК України, прийшов до висновку про завищення позивачем суми від`ємного значення податку на додану вартість.

Оскільки правова оцінка висновкам контролюючого органу щодо авансових платежів та послуг оренди вантажного транспорту з водієм надавалась при аналізі правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення № 48043/13-01-07-04, тому з урахування наведеного вище, апеляційний суд зазначає, що не може вважатись правомірним податкове повідомлення-рішення №48054/13-01-07-04, оскільки податкові зобов`язання з податку на додану вартість по згаданих господарських операціях не повинні були формуватись.

Податкове повідомлення-рішення №48049/13-01-07-04, яким застосовано штраф за не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних з господарських операцій, прийнято у зв`язку з: отриманням авансових платежів від ТОВ ,,Укр-Петроль, ТОВ ,,КФ ,,Укр-Петроль, МПП ,,Марс, ТзОВ ,,Транс Компані, ТОВ ,,ПКПФ-Україна; наданням послуг оренди вантажного транспорту з водієм за договором №ПГО/ОНП-2 від 23.03.2024 року з ПП Оператор Нафтопродуктів; при реалізації товарів іншим особам (не нараховані податкові зобов`язання з податку на додану вартість), оскільки кошти отримані від ТзОВ Авераж-Захід та ТзОВ Лемітом не пов`язані з постачанням товарів.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Як наслідок контролюючим органом, на підставі пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України, накладено штраф на позивача за не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних.

При цьому, з урахуванням наведених мотивів апеляційного суду щодо протиправності податкових повідомлень-рішень №48043/13-01-07-04 та №48047/13-01-07-04 в частині господарських операцій щодо отримання авансових платежів від ТОВ ,,Укр-Петроль, ТОВ ,,КФ ,,Укр-Петроль, МПП ,,Марс, ТзОВ ,,Транс Компані, ТОВ ,,ПКПФ-Україна; надання послуг оренди вантажного транспорту з водієм за договором №ПГО/ОНП-2 від 23.03.2024 з ПП Оператор Нафтопродуктів; господарських відносин між позивачем та контрагентами ТзОВ Авераж-Захід та ТзОВ Лемітом, апеляційний суд підтримує думку суду першої інстанції, що позивач не повинен був формувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість та складати податкові накладні, в контексті висновків викладених у акті перевірки.

Як наслідок, відповідачем протиправно застосовано штраф за не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд апеляційний суд вважає, що податкові повідомлення-рішення від 07.11.2024 за №48047/13-01-07-04, № 48043/13-01-07-04, №48054/13-01-07-04 та №48049/13-01-07-04 є протиправними, підставно скасовані судом першої інстанції, та відповідно позовні вимоги в цій частині правомірно задоволено.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обгрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у справі № 380/2375/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 26.09.2025