Справа № 460/24590/22
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 рокуСправа № 460/24590/22 пров. № А/857/28246/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами Львівської міської ради на ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року та 7 липня 2025 року (суддя Борискін С.А., м.Рівне, повний текст складено 16 червня 2025 року та 7 липня 2025 року відповідно), -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної державної адміністрації, Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області (далі ЛОДА, ЛМР, Головне управління відповідно), в якому просив:

зобов`язати ЛМР виділити ОСОБА_1 та членам його сім`ї: двi однокімнатні квартири, одну двокімнатну квартиру, та одну трикімнатну квартири на підставі Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали від Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-XII);

зобов`язати ЛОДА оплатити кошти в сумі 4021748,50 грн на закупівлю житла ОСОБА_1 та членам його сім`ї.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року, що набрало законної сили 16.11.2023 (далі Рішення суду), позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ЛМР щодо незабезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї, в загальній кількості 9 осіб, жилими приміщеннями відповідно до вимог Житлового кодексу України (далі ЖК) та Закону № 796-XII. Зобов`язано ЛМР забезпечити ОСОБА_1 та членів його сім`ї, в загальній кількості 9 осіб, жилими приміщеннями відповідно до вимог ЖК та Закону № 796-XII. Зобов`язано ЛОДА перерахувати кошти в сумі 4021748,50 грн на рахунок ЛМР на закупівлю жилих приміщень ОСОБА_1 та членам його сім`ї в загальній кількості 9 осіб. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

29.11.2023 судом видано виконавчі листи у справі №460/24590/22.

08.12.2023 відкрито виконавче провадження №73535041 щодо зобов`язання ЛМР забезпечити ОСОБА_1 та членів його сім`ї, в загальній кількості 9 осіб, жилими приміщеннями відповідно до вимог ЖК та Закону № 796-XII.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року заяву відповідача (боржника, виконавця) - ЛОДА, про зміну порядку і способу виконання рішення суду задоволено. Змінено порядок і спосіб виконання рішення суду від 05.10.2023 у справі №460/24590/22, шляхом зобов`язання здійснення перерахунку коштів ЛОДА в сумі 4 021 748,50 грн на закупівлю жилих приміщень ОСОБА_1 та членам його сім`ї, в загальній кількості 9 осіб, на рахунок департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР (далі Департамент).

29.11.2024 ОСОБА_1 подав до суду заяву в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), в якій просив винести судове рішення про встановлення судового контролю.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року зобов`язано ЛМР подати звіт про виконання Рішення суду упродовж тридцяти днів з дня отримання копії ухвали.

13.01.2025 ЛМР подала звіт про виконання Рішення суду (далі Звіт).

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року відмовлено ЛМР у прийнятті звіту про виконання Рішення суду та встановлено новий строк подання звіту про виконання Рішення суду. Зобов`язано ЛМР у 90 денний строк з дати отримання цієї ухвали подати звіт про виконання Рішення суду.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року накладено на голову ЛМР штраф за неподання звіту у строк, встановлений судом у сумі 60560 грн. Стягнуто половину суми штрафу в розмірі 30280 грн на користь ОСОБА_1 , а другу половину в такому ж розмірі до Державного бюджету України. Встановлено ЛМР новий строк для подання звіту про виконання Рішення суду та зобов`язано подати такий звіт у 90 денний строк з дати отримання цієї ухвали.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 7 липня 2025 року у задоволенні заяви ЛМР про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (далі Заява) відмовлено.

Не погодившись із ухвалами суду першої інстанції від 16 червня 2025 року та 7 липня 2025 року, їх оскаржила ЛМР, яка із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить судові рішення суду першої інстанції скасувати, повторно зобов`язати ЛМР подати звіт про виконання Рішення суду та задовольнити Заяву відповідно.

В доводах апеляційних скарг вказує, що ЛМР вживає всі заходи для виконання Рішення суду, однак таке не виконується з поважних причин. Повідомляє про наявність обставин, які ускладнюють виконання Рішення суду суб`єктом владних повноважень, до яких належить недостатня сума коштів, виділена на придбання житла для сім`ї ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відповідачем не подано звіту про виконання Рішення суду, оскільки можливих нових фактів, аніж ті, які повідомлені у Звіті, поданому 20.01.2025, немає.

В частині відмови у задоволенні Заяви зазначає, що незалежно від волі обох сторін, виконання зобов`язання у вигляді придбання житла для ОСОБА_1 та членів його сім`ї (в загальній кількості 9 осіб) на суму 4021748,50 грн, є неможливим.

Позивач у відзивах на апеляційні скарги заперечує вимоги таких, вважає судові рішення законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 КАС, зважаючи на те, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Накладаючи на голову ЛМР штраф за неподання звіту у строк, встановлений судом у сумі 60560 грн та встановлюючи новий строк для подання звіту про виконання Рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день розгляду заяви про накладення штрафу, новий звіт від ЛМР не надходив, належних заходів з метою хоча б часткового виконання Рішення суду в межах наявних грошових коштів боржником так і не було вжито.

Відмовляючи у задоволенні Заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що неможливість виконання Рішення суду, шляхом забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї жилими приміщеннями у зв`язку з недостатньою сумою виділення коштів з державного бюджету, не може бути самостійною та достатньою матеріально-правовою чи процесуально-правовою підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною другою статті 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Так, згідно статті 381-1 КАС судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

За приписами статті 382 КАС визначено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (частина перша). За письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання (частина п`ята).

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (частина друга статті 382-1 КАС).

Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців (частина третя статті 382-1 КАС).

За змістом статті 382-3 КАС, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є одним і заходів судового контролю покликаного забезпечити своєчасне виконання суб`єктом владних повноважень своїх зобов`язань у межах відповідної справи.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15 зазначив, що, зокрема стаття 382 КАС має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Як видно з матеріалів справи, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2024 року зобов`язано ЛМР подати звіт про виконання Рішення суду упродовж тридцяти днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання вказаної ухвали надійшов Звіт, де відповідач вказав, що з метою виконання судового рішення, ЛОДА на рахунок Департаменту перераховано кошти в сумі 4021748,50 грн на закупівлю жилих приміщень для сім`ї позивача з 9-ти осіб. Відповідно до наказу директора Департаменту від 14.03.2024 № 102 «Про утворення конкурсного комітету для визначення переможців конкурсу «Придбання житла для сім`ї ОСОБА_1 на виконання Рішення суду» утворено конкурсний комітет для визначення переможців конкурсу «Придбання житла для сім`ї ОСОБА_1 на виконання Рішення суду». Оголошення про проведення конкурсу на придбання чотирьох квартир (двох однокімнатних, однієї двокімнатної та однієї трикімнатної квартир) було розміщено тричі (22.03.2024, 03.04.2024 та 01.05.2024) на офіційному веб-сайті ЛМР (http://city-adm.lviv.ua), однак пропозицій на лоти не надійшло. ЛМР та Департаментом вживаються усі можливі заходи для виконання рішення. Однак, наявні обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року відмовлено ЛМР у прийнятті Звіту та встановлено новий строк подання звіту про виконання Рішення суду. Зобов`язано ЛМР у 90 денний строк з дати отримання цієї ухвали подати звіт про виконання Рішення суду.

Копію вказаної ухвали відповідач одержав 20.01.2025 через електронний кабінет.

У встановлений судом строк на виконання вимог ухвали від 20 січня 2025 року звіт про виконання Рішення ЛМР не подано, що не заперечується сторонами.

Факт надходження коштів з державного бюджету на закупівлю житла позивачеві не є спірними обставинами у даній справі.

Втім, за наявності на рахунку Департаменту необхідних для забезпечення житлом коштів у сумі 4021748,50 грн, перерахованих відповідачем ЛОДА, такі кошти залишаються невитраченими на закупівлю відповідних жилих приміщень стороні позивача.

Всупереч того, що відповідачами вказане право фактично не заперечується, на даний час позивач відповідні жилі приміщення не отримав, а, отже, має місце протиправне невиконання Рішення суду щодо незабезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї, в загальній кількості 9 осіб, жилими приміщеннями.

Посилаючись на відсутність пропозицій на ринку житла в межах перерахованої суми та недостатність суми коштів, виділеної на придбання житла для сім`ї ОСОБА_1 , відповідач не вживає заходів щодо купівлі інших варіантів житла для сім`ї позивача та не наводить приблизний термін часу, протягом якого це Рішення суду може бути виконано.

В розрізі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ЛМР не займає активної позиції, спрямованої на виконання Рішення суду, користуючись всіма наявними у неї законними повноваженнями.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що виконання судових рішень розглядається Судом як обов`язкова, невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Суд неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що це право стало б ілюзорним у випадку, якщо б правова система держави допускала, щоб остаточний, обов`язковий судовий акт залишався невиконаним. Так, у рішенні у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 р. Європейський суд наголошує, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (пункт 51). Так, Європейський суд констатував, що «більше, ніж половина рішень, ухвалених Європейським судом з прав людини у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. Ця проблема постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України».

Крім цього, Суд в рішенні у справі «Шаренок проти України» від 22 лютого 2005 р. повторно наголосив, що тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції (пункт 25). У правовій доктрині України неодноразово наголошувалось на необхідності дотримання державою свого обов`язку щодо гарантій здійснення заінтересованим суб`єктом права на своєчасне примусове виконання судових актів. Звідси, невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя захист інтересів громадян і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Як уже встановлено вище, наразі Рішення суду у даній справі не виконане, звіт про виконання такого у встановлений судом строк відповідачем не подано.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 382-3 КАС, у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.

Відповідно до частини десятої статті 382-3 КАС, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19 виклав правову позицію, в якій зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних заходів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідності вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про наявність вини, тобто умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях посадової особи суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення саме цією посадовою особою від виконання рішення суду.

З огляду на викладені обставини справи та норми чинного законодавства, зважаючи на тривале невиконання Рішення суду та не подання відповідачем звіту про його виконання, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для накладення на голову ЛМР штрафу відповідно до частин четвертої та десятої статті 382-3 КАС в сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за невиконання Рішення суду, стягнувши половину суми штрафу на користь позивача ОСОБА_1 а іншу частину до Державного бюджету України.

В частині відмови у задоволенні Заяви, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Чинне процесуальне законодавство передбачає механізм нівелювання наслідків видачі виконавчого документа та припинення процедури примусового виконання судового рішення у разі виникнення обставин, які впливають на існування обов`язку боржника виконати судове рішення. Це відбувається шляхом визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У постанові від 5 листопада 2020 року у справі №752/2391/17 Верховний Суд вказав, що наведені в статті 374 КАС підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові і процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Під іншими причинами слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Таким чином, боржник у цій справі (ЛМР) не позбавлений права звернення до суду першої інстанції із заявою про визнання виконавчого листа у цій справі таким, що не підлягає виконанню, як застосування передбаченого процесуальним законом механізму для попередження безпідставного вжиття заходів із примусового виконання судового рішення за таким виконавчим листом. У свою чергу, положення статті 374 КАС надають право суду, який видав виконавчий лист, за заявою стягувача або боржника, у певних випадках, визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що неможливість виконання Рішення суду, шляхом забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї жилими приміщеннями у зв`язку з недостатньою сумою виділення коштів з державного бюджету, не може бути самостійною та достатньою матеріально-правовою чи процесуально-правовою підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, скаржником не доведено, що ним вжито всіх можливих заходів для виконання згаданого судового рішення.

Інших підстав, які свідчать про те, що виконавчий лист підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, заявник у поданій заяві не зазначає.

У свою чергу, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, призведе до безпідставного припинення обов`язку відповідача щодо виконання Рішення суду.

З огляду на наведене, вимоги Заяви, які полягають у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є безпідставними та необґрунтованими, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у їх задоволенні.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи, надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а, отже, і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Львівської міської ради залишити без задоволення, а ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року та 7 липня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич