Справа № 320/13644/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Штульман І.В.,

При секретарі: Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.12.2023 №1-1021-UA0624772 у розмірі 56946,50 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано протиправністю спірного податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

ОСОБА_1 як особа, яка не приймала участі у справі, втім суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов до необгрунтованого висновку про відсутність встановлення факту правонаступництва, не зважаючи на положення пп. 99.1 статті 99 Податкового кодексу України.

Відтак, зазначене свідчить про позбавлення ОСОБА_1 законного права на судовий захист на підставі заповіту від 21.02.2025.

10 вересня 2025 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Інші сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, а подання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі відповідно до статті 304 КАС України є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому на підставі п. 5 частини першої ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої-другої статті 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала.

При цьому, згідно статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Як свідчать матеріали справи, у відповідності до свідоцтва про смерть від 20.03.2025 серія НОМЕР_1 позивач - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, згідно з пунктом 5 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

При цьому, згідно з вимогами ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статей 1218, 1227 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

У пунктах 1 і 4 частини першої статті 1219 ЦК України закріплено, що особисті немайнові права, а також права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом, не входять до складу спадщини, оскільки є правами та обов`язками, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову є податкове повідомлення-рішення від 15.12.2023 №1-1021-UA0624772 у розмірі 56946,50 грн про нарахування податку на нерухоме майно, сплачене фізичним особами.

Відповідно до пункту 37.1 статті 37 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 37.2 статті 37 ПК України визначено, що податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Водночас, згідно з пп. 37.3.2 п. 37.3 ст. 37 ПКУ підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є, зокрема, смерть фізичної особи.

Тобто, податковий обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно припиняється з початку місяця, в якому настала смерть власника.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п. 56.18 ст. 56 ПК України).

Відповідно, на момент смерті позивача судове рішення по справі прийнято не було, а тому зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 15.12.2023 №1-1021-UA0624772 в порядку п.56.18 ст. 56 ПК України на момент смерті позивача мало статус неузгодженого.

Колегія суддів враховує, що відповідно до підпункту 97.4.4 пункту 97.4 статті 97 Податкового кодексу України особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, стосовно фізичної особи, яка померла або визнана судом безвісно відсутньою або оголошена померлою чи визнана недієздатною, є особи, які вступають у права спадщини або уповноважені здійснювати розпорядження майном такої особи.

У відповідності до п. 99.1 статті 99 цього Кодексу виконання грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу фізичної особи (у тому числі фізичної особи - підприємця, фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність) у разі її смерті або оголошення судом померлою здійснюється її спадкоємцями, які прийняли спадщину (крім держави), в межах вартості майна, що успадковується, та пропорційно частці у спадщині на дату її відкриття.

Претензії спадкоємцям пред`являються контролюючими органами в порядку, встановленому цивільним законодавством України для пред`явлення претензій кредиторами спадкодавця.

Після закінчення строку прийняття спадщини, грошові зобов`язання та/або податковий борг спадкодавця стають грошовими зобов`язаннями та/або податковим боргом спадкоємців.

Протягом строку прийняття спадщини на грошові зобов`язання та/або податковий борг спадкодавців пеня не нараховується.

У разі переходу спадщини до держави грошові зобов`язання померлої фізичної особи припиняються.

Відтак, Податковим кодексом України врегульовано, що узгоджений податковий борг (відображений у декларації, або визначений податковими повідомленнями-рішеннями, які не оскаржені) - може бути успадкований.

Водночас, неузгоджене податкове зобов`язання (нараховане податковим органом, але ще не узгоджене, або в процесі оскарження) - на переконання суду, не успадковується, адже ще не є обов`язком, що остаточно сформувався на момент смерті.

У свою чергу, матеріали справи не містять доказів, а податковий орган не підтвердив інформації про пред`явлення вимог за податковим боргом, у строки визначені ст. 1281 Цивільного кодексу України, до ОСОБА_1 як спадкоємця позивача.

Крім того, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження спадкування податкових зобов`язань (податкового боргу) позивача згідно оскаржуваного в даній справі податкового повідомлення-рішення.

Суд звертає увагу, що оскільки на момент смерті ОСОБА_2 податкове зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 15.12.2023 №1-1021-UA0624772 перебувало на стадії оскарження і не набуло статусу узгодженого податкового зобов`язання, воно не може вважатись податковим боргом.

Відповідно, неузгоджене податкове зобов`язання не переходить до спадкоємців.

Вказані обставини також підтверджуються і наступними нормами Податкового кодексу України.

Так, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, обчисленого згідно з п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному ст. 42 ПКУ до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

У разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності (п.п. 266.8.1 п. 266.8 ст. 266 ПК України).

Враховуючи зазначене, у разі смерті фізичної особи - власника об`єкта нерухомості, податковий обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, припиняється з початку місяця, в якому наступила смерть власника.

При цьому, спадкоємці фізичної особи, які набули право власності на об`єкт нерухомого майна після смерті фізичної особи - попереднього власника, сплачують податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з місяця виникнення права власності на такий об`єкт.

Таким чином, спадкоємці не несуть відповідальності за неузгоджені податкові зобов`язання померлого, але зобов`язані сплачувати податок на нерухоме майно з моменту набуття права власності на об`єкт спадщини.

Варто також і зазначити, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення стосується саме позивача, а не ОСОБА_1 .

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі узгоджується з нормами чинного законодавства.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

І.В. Штульман