Справа № 761/5369/23
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 761/5369/23
судді-члена колегії суддів Кузьмишиної О.М. щодо постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі № 761/5369/23
29 вересня 2025 року м. Київ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить скасувати постанову серії АА № 00003877 від 16.01.2023 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн, а також закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не згоден з висновками відповідача щодо порушення ним допустимої ваги завантаженого транспортного засобу, оскільки масою перевищення для його транспорту відповідно до п.22.5 ПДР є понад 44 тони, а на час автофіксації загальна маса транспортного засобу становила 42 787, 8 кг., що не утворює склад правопорушення.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2025 року позовні вимоги залишено без задоволення.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що в оскаржуваній постанові відповідач зафіксував інформацію лише щодо транспортного засобу MAN TGS 24.440, д.н.з. НОМЕР_1 , однак не ідентифікував буксирований ним напівпричіп марки KOGEL SW 24, д.н.з. НОМЕР_2 . Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не дослідив повно та всебічно всі обставини справ та дійшов помилкового висновку про відсутність контейнера, встановленого на причепі.

Також апелянт зазначає, що наявність чи відсутність маркування контейнеру не спростовують факт того, що спірний транспортний засіб (тягач) рухався із напівпричепом-контейнеровозом, для якого встановлені інші допустимі вагові параметри.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2025 року задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті задоволено.

Скасовано постанову серії АА №00003877 від 16.01.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн, справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за постановою серії АА №00003877 від 16.01.2023 закрито.

Я входила до складу колегії суддів, яка прийняла зазначену постанову, однак не погоджуюсь із судовим рішенням за наслідками апеляційного перегляду адміністративної справи.

Відповідно до приписів частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Користуючись правом, передбаченим частиною третьою статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України, вважаю необхідним викласти окрему думку щодо підстав незгоди із постановою про скасування рішення суду першої інстанції та встановлених під час апеляційного перегляду підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.

Дослідивши матеріали справи, доводи сторін та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, зазначаю наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.01.2023 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики та нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Каліновською К.В. винесено постанову серії АА №00003877 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

У вказаній постанові зафіксовано, що 21.11.2022 о 11 год 44 хв., за адресою Н-01 Київ Знам`янка, км 198+300, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб MAN TGS 24.440, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6.97% (2.788 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т., відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів, приймаючи постанову про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, виходила із того, що оскаржувана постанова від 16.01.2023 серії АА № 00003877 не містить даних щодо марки, моделі, державного номерного знаку напівпричепу-контейнеровоза, приєднаного до сідлового тягача MAN модель TSG 24.440, д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, колегією суддів встановлено, що відповідно до свідоцтва НОМЕР_3 про реєстрацію контейнеровоза марки «КOGEL» модель «SW24», номерний знак НОМЕР_2 , виключно виходячи із його технічних характеристик, вказаний транспортний засіб визначено саме як спеціалізований напівпричіп -контейнеровоз-Е, що призначений для перевезення контейнерів. З огляду на викладене, зроблені відповідачем в оскаржуваній постанові розрахунки, в основі яких вказано, що дозволена фактична маса у даному випадку є 40 т., є помилковими, оскільки, відповідно до п. 22.5 ПДР України, дозволена фактична маса для трьохвісного автомобіля (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра становить 44 т. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що посилання відповідача на п. 17.2-17.5 Наказу міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», яким передбачено, що забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів, та на відсутність доказів, що на транспортному засобі знаходився контейнер із відповідним маркуванням тощо не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку це не є підставою до притягнення до відповідальності позивача.

Разом з тим, на моє переконання, така позиція суду апеляційної інстанції не у повній мірі відповідає положенням пункту 22.5 ПДР України, статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» та наказу Міністерства транспорту України від 14.01.1997 №363 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні».

Зауважую, що згідно норм статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги», визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту «б» пункту 22.5 ПДР транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема, на автомобільних дорогах державного значення фактичної маси, а саме:

- двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом - 40 тонн;

- трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 тонн;

- двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42 тонни;

- трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44 тонни.

Отже, різниця між вантажними автомобілями (тягачами) з напівпричепами, для яких дозволена максимальна маса становить 40 тонн або 42 тонни (44 тонни), полягає в тому, що останні мають бути контейнеровозами, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів.

Слід зауважити, що п.22.5 ПДР України при визначенні максимально допустимої ваги перевезення для контейнеровозів як 44 000 т. визначено як умову не лише здійснення такого перевезення контейнеровозом, а здійснення перевезення контейнеровозом саме контейнерів.

Так, в обґрунтування позову позивачем вказано, що відсутність повної необхідної інформації в оспорюваній постанові щодо типу транспортного засобу свідчить про неправильність розрахунків спеціаліста щодо перевищення нормативних параметрів є невірним внаслідок використання невірних вихідних даних.

Позивач зазначає, що оспорювана постанова також не містить виміряних з урахуванням похибки вагових параметрів транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові параметри, встановлені саме для контейнеровозів, допустима загальна маса яких становить 44 тонни. ОСОБА_1 відмітив, що приймаючи постанову серії АА № 00003877, відповідач невірно встановив параметри транспортного засобу позивача, застосувавши до нього обмеження, які не підлягали застосуванню.

Відповідачем до суду першої інстанції, на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, надано матеріали автоматичної фотофіксації належного позивачу автомобіля з причепом (передній та боковий вид вантажівки з напівпричепом).

Фактична допустима маса спеціалізованого вантажного тягача марки «MAN TGS 24.440», державний номерний знак НОМЕР_4 , та напівпричепу «KOGEL SW 24», державний номерний знак НОМЕР_2 - повинна складати 40 тонн, а у разі належності напівпричепу до контейнеровозу - 44 тонни.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Положеннями п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 (далі - Наказ № 363) визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Відповідно до Наказу № 363 напівпричеп - це транспортний засіб без джерела енергії, який самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, а рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів.

Напівпричеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій, а саме: контейнерів.

Згідно з п.п. 17.2-17.5 Наказу № 363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бирку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача (пункт 17.15 Правил №363).

Звертаю увагу, що відповідно до фотофіксації транспортного засобу, конструкція контейнера не є стандартною, оскільки верхня його частина візуально зрізана та накрита тентом. На контейнеровоз встановлено кузов із переобладнаних контейнерів (зрізано верхню частину). Така зміна функціонального призначення контейнеровоза не надає позивачу можливості збільшити норматив навантаження транспортного засобу.

Таким чином, вважаю, що самого напівпричепу-контейнеровозу недостатньо для того, щоб застосовувати норму пункту 22.5 ПДР України - максимально допустимої ваги перевезення для контейнеровозів як 44 000 кг, оскільки норми Наказу № 363 передбачають, що перевезення повинно здійснюватися саме контейнером, а з матеріалів фотофіксації встановлено, що використовувався спеціалізований напівпричіп і не перевозив вантаж у контейнері.

Окрім того, вантаж, що перевозився в напівпричепі, не мав відповідних маркувань та позначень для ідентифікації його як контейнера, тобто не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, тому фактична маса транспортного засобу повинна бути не більше 40 т.

Сам факт реєстрації за позивачем автомобільного транспорту - контейнеровоза не поширює вагові обмеження, передбачені пунктом 22.5 Правил дорожнього руху у 44 т., для відповідного транспорту з урахуванням вантажу.

Відповідно до пункту 17.9 Правил №363 приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється при наявності договору на підставі заявки, а при відсутності договору - разового договору.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надано до суду доказів перевезення вантажів контейнером (зокрема, але не виключно договору перевезення), актів про пломбування, відповідного маркування із зазначенням вантажності і маси тари контейнера, внутрішнього об`єму контейнера, місця, місяця і року виготовлення контейнера, часу останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Надана до матеріалів справи копія товарно-транспортної накладної від 21 листопада 2022 року №000176 також жодним чином не підтверджує, що позивачем здійснювалися саме контейнерні перевезення (а.с.9). В ній зазначається, що автомобіль марки "MAN", державний номерний знак НОМЕР_1 перевозив кукурудзу, врожаю 2022 року, маса брутто - 44620 кг, насипом.

Разом з тим, відповідно до вимог чинного законодавства забороняється перевезення вантажів у контейнерах, які завантажені з порушенням Міжнародної конвенції щодо безпечних контейнерів.

Крім того, у додатку 7 до Правил №363 міститься форма товарно-транспортної накладної.

У другій колонці зворотного боку товарно-транспортної накладної «Відомості про вантаж» необхідно зазначати найменування вантажу (номер контейнера), у разі перевезення небезпечних вантажів: клас небезпечних речовин, до якого віднесено вантаж.

Отже, зазначення номера контейнера у товарно-транспортній накладній є обов`язковим при здійснення контейнерних перевезень.

Пунктом 17.16 Правил №363 передбачено, що під час приймання завантаженого контейнера провадиться зовнішній огляд контейнера, перевіряється наявність пломби та її справність, цілісність пломбувального дроту, а також відповідність номера контейнера і відправницького контрольного знаку на відтиску пломби номеру контейнера і контрольному знаку, зазначеним у товарно-транспортній накладній.

Не приймаються для перевезення контейнери з невиразними відтисками пломб, а також з неправильно навішеними пломбами, несправні контейнери із слідами розкрадання, зіпсуття або ушкодження вантажу. При виявленні несправності контейнера або пломби, невідповідності номера контейнера і знаків на відтисках пломби та в товарно-транспортній накладній водій (експедитор) зобов`язаний повідомити про це вантажовідправника. Тільки після усунення виявлених недоліків такі контейнери приймаються для перевезення.

Отже, зазначення номера контейнера у товарно-транспортній накладній є обов`язковим при здійснення контейнерних перевезень.

Водночас, надана позивачем до матеріалів справи копія товарно-транспортної накладної від 21 листопада 2022 року №000176 у колонці «Найменування вантажу (номер контейнера), у разі перевезення небезпечних вантажів: клас небезпечних речовин, до якого віднесено вантаж» не містять відомостей про номер(-и) контейнеру(-ів).

Таким чином, факт перевищення ОСОБА_1 нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР, доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використанням при проведенні фіксації належним технічними приладами WIM 9.9, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №210-21, чинний до 16.06.2022.

Відтак, наявні дані про те, що транспортний засіб рухався з порушенням вагових норм, адже в підпункті «б» пункту 22.5 ПДР чітко вказано, що максимальне значення фактичної маси автомобіля 40 тонн передбачене саме для перевезення трьохвісним автомобілем (тягачем) з трьохвісним напівпричепом.

Виходячи із наведених обставин справи та положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, відповідачем правильно встановлено максимальну допустиму вагу транспортного засобу "MAN TGS 24.440", враховано, що під час накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, показники вагового обладнання підтверджені належними доказами, тобто факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР, доведений належними, допустимими та достовірними доказами.

Щодо доводів апелянта про те, що в оскаржуваній постанові не зазначено всіх даних, які мають значення для розгляду справи, зазначаю наступне.

Відповідно до п. 17 Порядку № 1174 у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Згідно статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, остання містить всю необхідну інформацію, передбачену КУпАП та Порядком № 1174. Крім того, постанова містить відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації.

При цьому, Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 №512 затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови.

Водночас процес системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі включає формування структурованих даних, інформаційних файлів тощо, як наслідок - автоматизоване формування системою проекту постанови про адміністративні правопорушення, доступ до чого є абсолютно обмеженим, та вносити/коригувати або змінювати зміст такої постанови є неможливим.

Таким чином, доводи апелянта про те, що в оскаржуваній постанові не зазначено всіх даних, які мають значення для розгляду справи вважаю необґрунтованими, з огляду на вищезазначене.

В частині доводів про те, що відповідач не зазначив у постанові, що транспортний засіб рухався з напівпричіпом (спеціалізований напівпричіп-контейнеровоз), вважаю їх безпідставними з огляду на те, що рух автомобіля було зафіксовано спеціальним технічним приладом з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР. Разом з тим, відповідальність за правопорушення передбачена за рух транспортних засобів та їх составів, а рух напівпричіпа здійснюється лише за допомогою тягача.

Крім того, така інформація не є обов`язковою для встановлення складу правопорушення та зазначається уповноваженою особою за можливості встановлення такої інформації.

Вимоги пункту 22.5 ПДР України стосуються обмежень по загальній масі та/або по окремій масі кожної осі транспортного засобу та не ставляться у залежність від наявності чи відсутності причепу/напівпричепу, оскільки останній приводиться у рух за допомогою тягача.

Наведене залишено без належної уваги у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року.

Отже, я не погоджуюся із викладеними у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року висновками, оскільки вбачаю, що позивачем не надано належних та достатніх доказів використання спеціального колісного транспортного засобу контейнеровоза для перевезення контейнера із відповідним маркуванням про що в свою чергу зазначаю в цій окремій думці як суддя у справі.

За наведених обставин вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягала задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Суддя Шостого апеляційного

адміністративного суду О.М.Кузьмишина