Справа № 160/19919/25
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
секретаря судового засідання: Дубина Ю.О.,
прокурора:Чернявський Є.О.,
представника відповідача: Мудра І.А.,
представника відповідача: Марінеско А.В.,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави до Дніпровської міської ради, Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 203» Дніпровської міської ради, в якій просить:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідачів, яка виразилась у невжитті заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, 7 під розміщення комунального закладу освіти Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №203 Дніпровської міської ради.
Отже, Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради вживаються передбачені законодавством заходи для оформлення правовстановлюючих документів на будівлі і споруди та земельну ділянку КЗДО № 203 ДМР.
Прокурор належним чином не обґрунтував, в чому саме полягає порушення інтересів держави та яка необхідність захисту інтересів держави в цій справі. Також Прокурором не надано доказів звернення Комунального закладу освіти Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 203 Дніпровської міської ради до органів прокуратури із відповідною заявою з метою захисту прав та інтересів в цій частині.
Протокольною ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Оголошено перерву до 04.09.2025.
Протокольною ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.09.2025.
Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 16.09.2025, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав, зазначених в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні, призначеному на 16.09.2025, обставини, викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив підтримав, проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, письмові пояснення не надійшли.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Дніпропетровської міської ради Про передачу об`єктів нерухомого майна, основних засобів, нематеріальних активів та запасів навчальних закладів міста з балансу відділів освіти районних у місті рад на баланс департаменту гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради від 20.10.2016 року №24/15 передано навчальні заклади міста у тому числі - комунальний заклад освіти Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 203 Дніпровської міської ради, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, 7 ( пункт 167 додатку № 1 до рішення).

Відповідно до Статуту комунальний заклад освіти Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 203 Дніпровської міської ради, затвердженого Наказом департаменту гуманітарної політики № 77 від 12.04.2021 року, навчальний заклад знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста.

Власником є територіальна громада міста в особі Дніпровської міської ради. Органом, уповноваженим здійснювати управління закладом є Департамент гуманітарної політики ДМР. Уповноважений орган здійснює фінансування закладу освіту, його матеріально-технічне забезпечення, господарське обслуговування, керує навчально-методичною та кадровою роботою.

Відповідно до п.п. 1.3 Статуту Засновником (Власником) Закладу є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради (далі - Засновник). Заклад підзвітний та підконтрольний Засновнику. Органом управління є департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради (далі - Орган управління).

Також, відповідно до п.п. 1.4. Засновник або Орган управління здійснює фінансування Закладу, його матеріально-технічне забезпечення, надає необхідні будівлі з обладнанням і матеріалами, організовує будівництво і ремонт приміщень, їх господарське обслуговування, харчування та медичне обслуговування дітей.

Крім того, в п. 8.1 Статуту вказано, що нерухоме майно, яке використовує Заклад перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради, в оперативному управлінні та на балансі органу Управління.

Відповідно до відповіді № 14339 від 02.12.2024 Комунального підприємства Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації Дніпровської міської ради згідно матеріалів інвентаризаційної справи на нерухоме майно за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, 7 державна реєстрація права власності на нерухоме майно будівлі та споруди КЗДО № 203 ДМР станом на 31.12.2012 не проводилась.

Відповідно до відповіді № 10/1-64 від 11.02.2025 Департамента гуманітарної політики Дніпровської міської ради не здійснено необхідні дії для оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, 7 під розміщення комунального закладу освіти Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №203 Дніпровської міської ради.

У зв`язку з невжиттям відповідачами заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, 7 під розміщення комунального закладу освіти Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №203 Дніпровської міської ради, позивач звернувся до суду із цим позовом в інтересах держави.

У справі, що розглядається, прокурор в адміністративному позові зазначає, що захисту полягають інтереси держави у сфері охорони права на освіту дітей шляхом зобов`язання оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, якою користується навчальний заклад. Крім того, захисту підлягають інтереси держави у сфері охорони права на освіту дітей шляхом створення належних та безпечних умов для здобуття освіти, які порушено протиправною бездіяльністю відповідачів.

Суд вважає, що таке обґрунтування є сумісним з розумінням інтересів держави.

Стосовно наявності підстав, визначених частиною третьою статті 23 Закону України Про прокуратуру, для представництва інтересів держави у суді у справі, що розглядається, прокурор послався на відсутність органу, уповноваженого державою звертатися до суду з позовом до органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах.

Стосовно права на звернення до суду з позовом до органу місцевого самоврядування, суд звертає увагу, що особливістю органів місцевого самоврядування як суб`єктів владних повноважень є те, що кожен із таких суб`єктів, з урахуванням положень Конституції України, є самостійним, автономним і не перебуває у підпорядкуванні жодного органу.

Також статтею 20 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 71 цього ж Закону органи виконавчої влади, їх посадові особи не мають права втручатися в законну діяльність органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а також вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, крім випадків виконання делегованих їм радами повноважень, та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, позови прокурора до органу місцевого самоврядування, за загальним правилом, подаються з такої підстави, як відсутність суб`єкта, до компетенції якого віднесені повноваження щодо здійснення контролю за правомірністю дій та рішень органів місцевого самоврядування. У такій категорії справ прокурор повинен лише довести, що оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень завдано шкоду інтересам держави.

При цьому інтереси держави, у тому числі, охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, оскільки відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Аналогічний висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 810/3894/17, від 28.01.2021 у справі № 380/3398/20, від 20.07.2021 у справі № 480/3093/20, від 05.10.2021 у справі № 380/2266/21, від 18.12.2021 у справі № 804/3740/18, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20, від 23.12.2021 у справі № 0440/6596/18, від 05.05.2022 у справі № 320/6514/18 та від 14.02.2023 у справі № 580/1374/22.

Крім того, суд враховує, що у постанові від 29.11.2022 у справі №240/401/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформулював висновки про те, що положення статті 53 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 23 Закону України Про прокуратуру щодо права прокурора на звернення до адміністративного суду з метою захисту інтересів держави в особі територіальної громади необхідно розуміти так:

- прокурор, звертаючись до суду з метою захисту інтересів держави, що охоплюють собою й інтереси певної територіальної громади, фактично діє в інтересах держави; оскільки відсутні чіткі критерії визначення поняття інтереси держави, яке є оціночним, суди під час розгляду кожної конкретної справи повинні встановлювати наявність/відсутність інтересів держави та необхідність їх захисту у судовому порядку;

- прокурор має право самостійно звертатися до адміністративного суду із позовом у разі відсутності органу, який має повноваження на звернення до суду з таким самим позовом; передбачене законами загальне повноваження державного органу на звернення до суду або можливість бути позивачем чи відповідачем у справі, не свідчить про право такого органу на звернення з адміністративним позовом в конкретних правовідносинах, оскільки Законом має бути прямо визначено, у яких випадках та який орган може/повинен звернутися до суду;

- у разі, якщо адміністративні суди доходять висновку про відсутність у прокурора права на звернення з позовом до суду в інтересах держави з підстави наявності органу, що має повноваження на звернення з таким позовом до суду, суди повинні чітко вказати, до компетенції якого саме органу належить повноваження на звернення до суду та яким Законом це право передбачено.

За наведених обставин, суд вважає обґрунтованим звернення прокурора з цим позовом. Цей висновок також узгоджується з постановою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року (справа № 160/5890/19, адміністративне провадження №К/9901/18998/20).

Враховуючи встановлені обставини справи та виходячи з характеру спірних правовідносин, суд вважає, що прокурором дотримано встановлений статтею 53 КАС України та статтею 23 Закону України Про прокуратуру порядок звернення до суду з позовом для захисту інтересів держави та про наявність підстав для такого захисту.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною 2статті 53 Конституції України передбачено, що Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про освіту, освіта є державним пріоритетом, що забезпечує інноваційний, соціально-економічний і культурний розвиток суспільства. Фінансування освіти є інвестицією в людський потенціал, сталий розвиток суспільства і держави.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України Про освіту державну політику у сфері освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, інші центральні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2ст. 24 Закону України Про освіту управління закладом освіти в межах повноважень, визначених законами та установчими документами цього закладу, здійснюють: засновник (засновники); керівник закладу освіти; колегіальний орган управління закладу освіти; колегіальний орган громадського самоврядування; інші органи, передбачені спеціальними законами та/або установчими документами закладу освіти.

Згідно ст. 17 Закону України Про дошкільну освіту управління системою дошкільної освіти здійснюють: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти; інші центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані заклади дошкільної освіти; Рада міністрів Автономної Республіки Крим; обласні, Київська та Севастопольська міські, районні державні адміністрації.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про дошкільну освіту центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти розробляє та затверджує державні нормативи фінансового, матеріального забезпечення дітей та матеріально-технічного оснащення закладів дошкільної освіти;

Частинами 2, 6 ст. 25 Закону України Про освіту визначено, що засновник закладу освіти або уповноважена ним особа, зокрема: затверджує кошторис та приймає фінансовий звіт закладу освіти у випадках та порядку, визначених законодавством,- здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю закладу освіти.

Крім того, відповідно до ст. 78, ч.1, п. 5 Закону України Про освіту фінансування дошкільної та позашкільної освіти здійснюється за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів, а також за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством. Держава може сприяти розвитку дошкільної та позашкільної освіти шляхом надання відповідних освітніх субвенцій.

Засновник закладу освіти зобов`язаний забезпечити утримання та розвиток матеріально-технічної бази заснованого ним закладу освіти на рівні, достатньому для виконання вимог стандартів освіти та ліцензійних умов.

Статтею 19 Конституції України, визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен громадянин має право на освіту. Держава забезпечує розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної освіти.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями ст. 14 Конституції України, земля є основним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ст. 24 Земельного кодексу України, державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч.1 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності (п а) ч.2 ст.92 Земельного кодексу України).

Згідно з положенням статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-VI державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1, 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплені засади державна реєстрація прав, серед яких є обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, оформлених у відповідності до вимог закону.

За приписами частин 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Зі змісту ч. 2 ст.19 Конституції України, ч. 3 ст.24, 32, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, кабінету Міністрів України. Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження щодо управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення.

Передбачені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин, зокрема, власні: 1) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; та делеговані - 1) здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, 8) підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; 9) організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; 10) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Згідно із п. 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про освіту» від 5 вересня 2017 року №2145-VIII юридична особа має статус закладу освіти, якщо основним видом її діяльності є освітня діяльність.

Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про освіту» заклад освіти залежно від засновника може діяти як державний, комунальний, приватний чи корпоративний.

Відповідно до частини 1, 2, 5 статті 80 Закону України «Про освіту» до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством.

Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

Порядок, умови та форми набуття закладами освіти прав на землю визначаються Земельним кодексом України.

Згідно з пунктом «ґ» частини 2 статті 92 Земельного кодексу України (в редакції Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 року №2145-VIII) заклади освіти незалежно від форми власності набувають права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності.

Порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування визначений ст.123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частин 1-2 статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Земельні ділянки державної та комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна, що перебувають у державній чи комунальній власності, передаються особам, зазначеним у пункті «а» частини другої статті 92 цього Кодексу, лише на праві постійного користування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно з ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Пунктом 6 ч.3 ст.186 Земельного кодексу України визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 6 ст.123 Земельного кодексу України закріплено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

З аналізу вищенаведених норм земельного законодавства вбачається, що порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється в декілька етапів в тому числі: - звернення з клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації; - надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; - розробка суб`єктами господарювання за замовленням технічної документації із землеустрою; - затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування технічної документації із землеустрою та надання земельної ділянки у користування.

Частинами 1, 5 ст.60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні №280/97ВР від 21.05.1997 року визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах, серед іншого, належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, заклади освіти, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. До об`єктів нерухомого майна Цивільним кодексом України віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (статті 331, 376).

Також, нормами ч.1 ст. 182 Цивільного кодексу України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень об`єктами нерухомого майна є: житлові будинки, квартири, будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення (стаття 5).

Згідно з ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до згаданого Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право користування земельною ділянкою.

Частиною 1статті 5 вказаного Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Пунктом 1 пункту а частини 1статті 32 Закону України Про місцеве самоврядування закріплено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління закладами освіти, які належать територіальним громадам або передані їм, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення.

З аналізу викладених норм випливає, що управління об`єктами освіти, у тому числі прийняття рішень щодо оформлення речових прав на об`єкти комунальної власності є обов`язком відповідної ради.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 14.02.2023 у справі №580/1374/22 в якому Суд наголосив, що компетенцією оформлення правовстановлюючих документів на будівлі та земельну ділянку під закладом освіти наділена саме відповідна рада.

Відповідно до Статуту комунальний заклад освіти Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 203 Дніпровської міської ради, затвердженого Наказом департаменту гуманітарної політики № 77 від 12.04.2021 року, навчальний заклад знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста.

Власником є територіальна громада міста в особі Дніпровської міської ради. Органом, уповноваженим здійснювати управління закладом є Департамент гуманітарної політики ДМР. Уповноважений орган здійснює фінансування закладу освіту, його матеріально-технічне забезпечення, господарське обслуговування, керує навчально-методичною та кадровою роботою

Відповідно до п.п. 1.3 Статуту Засновником (Власником) Закладу є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради (далі - Засновник). Заклад підзвітний та підконтрольний Засновнику. Органом управління є департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради (далі - Орган управління).

Згідно із ч. 4 ст. 25 Закону України Про освіту засновник або уповноважена ним особа може делегувати окремі свої повноваження органу управління закладу освіти та/або наглядовій (піклувальній) раді закладу освіти.

Згідно з п. 1.3. Положення про департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради №85/7 від 26.05.2021 (далі - Положення), Департамент є юридичною особою публічного права, зареєстрованою у встановленому порядку, має самостійний баланс, розрахунковий рахунок, круглу печатку із зображенням Державного Герба України, печатки, штампи та відповідні бланки із своїм найменуванням, загальний та спеціальний реєстраційні рахунки в Державній казначейській службі України.

Відповідно до п. 1.5. Положення Департамент є головним розпорядником коштів бюджету Дніпровської міської територіальної громади та замовником на виконання робіт, послуг, придбання товарно-матеріальних цінностей відповідно до завдань Департаменту.

Пунктом 1.7. Положення передбачено, що Департамент має; право від імені та в інтересах Дніпровської міської територіальної громади і від свого імені самостійно укладати договори та мирові угоди, набувати майнові та немайнові права, виконувати обов`язки, виступати учасником судових процесів.

Згідно з п. 1.9. Положення Департамент: забезпечує реалізацію політики міської ради у сфері освіти.

Пунктом 2.1. Положення передбачено, що метою діяльності Департаменту є здійснення організаційних повноважень, установлених чинним законодавством для виконавчих органів міської ради, щодо задоволення потреб та інтересів територіальної громади у сфері гуманітарного розвитку, освіти.

До основних, завдань Департаменту згідно з пунктами 2.2.,2.21., 2.2.2., належить: реалізація політики міської ради у сфері освіти; створення умов для доступності здобуття освіти (на рівні державних стандартів) та якості освіти у закладах та установах, що належать до сфери управління Департаменту.

Розділом 4 Положення передбачено, що Департамент відповідно до покладених на нього завдань та повноважень здійснює такі функції у сфері освіти:

здійснення у межах чинного законодавства України управління підпорядкованими, підприємствами, установами, закладами освіти, культури, фізичної культури і спорту (далі - підприємства, установи, заклади), організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення. (п. 4.1.2. Положення);

підготовка пропозицій до проекту бюджету Дніпровської міської територіальної громади щодо фінансування програм розвитку, (п. 4.1.3. Положення);

розроблення і реалізація міських програм розвитку у сфері освіти (п. 4.1.4.Положення);

визначення потреб у закладах і установах та подання пропозицій до міської ради щодо удосконалення їх мережі відповідно до соціально-економічних і культурно-освітніх потреб міста за наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази тощо. (п. 4.1.5. Положення);

здійснення у межах наданих повноважень перевірок (моніторингу) діяльності підприємств, установ, закладів ( п. 4.1.13 Положення);

забезпечення контролю за наявністю та рухом майна, використанням фінансових і матеріальних (нематеріальних) ресурсів відповідно до затверджених нормативів та кошторисів. (п. 4.5.5. Положення)

Як передбачено пунктами 5.2., 5.3. Положення саме до повноважень Департаменту належить право звертатись до органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності, та отримувати від них інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань, а також взаємодіяти з профільними комісіями міської ради виконавчими органами міської ради, органами місцевого самоврядування та виконавчої влади.

З аналізу змісту Положення про Департамент гуманітарної політики ДМР вбачається, що саме Департамент є виконавчим органом до повноважень якого належить вчинення дій необхідних для оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під будівлями та спорудами комунального закладу освіти Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 203 Дніпровської міської ради, зокрема: внесення на розгляд міською ради питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню навчального закладу та укладення відповідного договору на виготовлення проекту землеустрою., а у разі відсутності фінансування - ініціювати питання про їх виділення шляхом направлення бюджетного запиту до проекту місцевого о бюджету.

Здійснення вказаних повноважень Департаментом прямо передбачено пунктами 1.5., 4.1.2, 4,1.3., 4.1.5. Положення.

Відповідно до ст. 80 Закону України Про освіту до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо.

Починаючи з 2016 року у місті Дніпрі діяла розроблена та затверджена цільова програма, що стосується навчального процесу (Програма розвитку освіти в м. Дніпропетровську на 2016-2020 роки, затверджена рішенням міської ради №11/13 від 07.09.2016 із наступними змінами (далі у тексті Програма) заходами якої передбачено оформлення актів на право постійного користування земельною ділянкою навчальних закладів та отримання свідоцтва на право власності на нерухоме майно з прогнозованим обсягом фінансування із місцевого бюджету у сумі 8 760, 4 тис. грн., головний розпорядник бюджетних коштів - Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради ( пункт 7.21 Додатку № 1 до Програми).

Пунктом 2 рішення міської ради № 11/13 від 07.09.2016, яким затверджена вищевказана Програма, передбачено: Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради щорічно при формуванні показників бюджету на відповідний рік передбачати в бюджетному запиті кошти на виконання заходів Програми.

Пунктом 4 статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетна програма - сукупність заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети, завдань та очікуваного результату, визначення та реалізацію яких здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій.

Частиною 4 статті 20 Бюджетного кодексу України передбачено, що відповідальний виконавець бюджетних програм визначається головним розпорядником бюджетних коштів за погодженням з Міністерством фінансів України (місцевим фінансовим органом). Відповідальним виконавцем бюджетних програм може бути головний розпорядник бюджетних коштів за бюджетними програмами, виконання яких забезпечується його апаратом, та/або розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, який забезпечує виконання бюджетних програм у системі головного розпорядника.

Як вбачається з вищенаведеного, виділення фінансування необхідного для оформлення правовстановлюючих документів на будівлі та споруди навчального закладу, а також земельну ділянку під закладом освіти, належить до виключної компетенції Дніпровської міської ради. Ініціатива щодо виділення відповідних коштів та розпорядженні коштами (укладання договорів на проведення технічної інвентаризації, виготовлення проектів землеустрою, тощо) належить до виключної компетенції Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради.

Як зазначалося вище, відповідно до пункту 4.1.4. Положення саме Департамент є органом до повноважень якого належить розроблення і реалізація міських програм розвитку у сфері освіти.

З матеріалів справи встановлено, упродовж останніх років, до моменту подання цього позову до суду, Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради заходи щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, 7 під розміщення комунального закладу освіти Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №203 Дніпровської міської ради, не вживалися.

Враховуючи викладене, Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради зобов`язаний, згідно з вимогами чинного законодавства, вжити заходи щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, 7 під розміщення комунального закладу освіти Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №203 Дніпровської міської ради.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра Куташі Юрія Юрійовича, що діє в інтересах держави (вул. Архітектора Олега Петрова, 23,м. Дніпро,Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49005, код ) до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 75, ), Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпр, проспект Дмитра Яворницького, 75, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору КЗО "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 203" Дніпровської міської ради (вул. Інженерна, 7, м. Дніпро, 49066, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради (пр. Дмитра Яворницького,75, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000, ) та Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради (пр. Дмитра Яворницького,75, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000, ), яка виразилась у невжитті заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, 7 під розміщення комунального закладу освіти Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №203 Дніпровської міської ради;

Зобов`язати Дніпровську міську раду (пр. Дмитра Яворницького,75, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000, ) та Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради (пр. Дмитра Яворницького,75, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000, ) вжити заходи щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Інженерна, 7 під розміщення комунального закладу освіти Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №203 Дніпровської міської ради.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 29 вересня 2025 року.

Суддя О.В. Царікова