Справа № 160/24433/25
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
за участі секретаря судового засіданняОсуховської Ж.С.,
представника позивача Войтенко К.В.,
представника відповідача Волошиної В.В.,
УСТАНОВИВ:
У судовому засіданні 19.09.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на адміністративний позов.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» зареєстровано 24.09.1999 та перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, є платником податку на додану вартість.
Основний вид діяльності - 46.62 Оптова торгівля верстатами. Види діяльності - 43.31 Штукатурні роботи, 43.91 Покрівельні роботи, 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у., 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 33.20 Установлення та монтаж машин і устаткування, 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів, 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устаткування, 77.33 Надання в оренду офісних машин і устатковання, у тому числі комп`ютерів, 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1,2 п.75.1 ст.75. п.77.1, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, п.2 ч.1 ст. 13 розділу IV. п.п.923 розділу VIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» плану - Графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2025 рік, згідно наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 03.06.2025 №3677-л «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» (скорочено - ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ») за період з 01.10.2018 по 31.03.2025 та з питань дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.03.2025. відповідно до затвердженого плану (перелік питань) документальної перевірки (додаток 1 до акта перевірки, який є його невід`ємною частиною).
ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» проінформовано про проведення документальної планової виїзної перевірки письмовим повідомленням від 03.06.2025 №901, яке надіслано платнику податків 04.06.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Директора ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» Владлена ЄРМАКОВА ознайомлено під підпис 24.06.2025 з направленнями на проведення перевірки № 6570, 6571, 6572, 6573.
Перевірка проводилася з 24.06.2025 по 17.07.2025. Термін проведення перевірки продовжувався на підставі наказів ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 04.07.2022 № 4402-п з 08.07.2025 терміном на 5 робочих днів, від 14.07.2025 № 4541-п з 14.07.2025 № 4541-п терміном на 3 робочих дня.
За результатами вказаної перевірки Відповідачем було складено акт перевірки «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» (код 30536572) податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2018 по 31.03.2025» від 24.07.2025 № 3260/04-36-07-02/30536572.
В ході проведення перевірки встановлено порушення ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ»:
1. п.п.140.5.4. п.п.140.5.11 п.п.140.5.51 п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 7040 грн. в т.ч. 2019 р. - 5 568 грн., 2020 р. -193 грн., 2022 р. - 126 грн, 2023 р. 84 грн., 2024 р. 1068 грн.;
2. п. 198.2. п. 198.3 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 12 856 119,09 грн.. в т.ч. липень 2023 - 386 666,67 грн., березень 2024 - 468162,38 грн., лютий 2025 - 6 382 179 грн., березень 2025 -5 619 111 грн.;
4. ст. 73 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) щодо порушення порядку надання відповіді на запит контролюючого органу, за що у відповідності до п.121.2 ст.121 ПКУ до платника податків накладається штраф в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року за кожний такий факт;
5. абз.1 п.121.1 ст.121 Податкового кодексу України ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
Позивач, не погоджуючись з означеним податковим повідомленням - рішенням, звернувся до суду з означеним позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до приписів пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до абзацу першого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 ПК України).
Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
За змістом приписів п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та отримання послуг.
При цьому, п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
За змістом положень абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до абз.2 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Пунктом 200.1 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з абз.1 п.200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Пунктом 200.4 статті 200 ПК України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Таким чином, фінансовий результат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, які є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.
Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного вище Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п.2.15 та п.2.16 вказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.
Згідно зі ст.1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб`єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, хоч і первинний документ наявний, у податковому та бухгалтерському обліку вони не можуть відображатися.
Таким чином, правові наслідки у виді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції - дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.
Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підвереджують факт її проведення.
Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.
Щодо взаємовідносин між ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» та ТОВ «БРЕНТА ГРУП» (44292623), суд зазначає таке.
Як встановлено судом, між ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» та ТОВ «БРЕНТА ГРУП» було укладено договір поставки № 0209/2024 від 02.09.2024, відповідно до умов якого Постачальник зобов?язується передати у власність Покупця Товар - прокат плоский, арматуру та іншу металопродукцію, а Покупець зобов?язується прийняти цей Товар і оплатити його на умовах даного Договору (п. 1.1 Договору).
Пунктом 2.1. Договору визначено, що асортимент, кількість та ціна Товару, що є предметом поставки за цим договором, визначається у видаткових накладних, що є невід ємними додатками до даного договору.
Пунктами 5.1., 5.3. Договору зазначено, що поставка товару здійснюється за домовленістю сторін. Товар знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Цегельна, 4 та може бути отриманий Покупцем протягом граничного періоду розрахунків за Товар за вимогою Покупця.
Згідно із пунктами 7.1. та 7.2. Договору оплата вартості Товару здійснюється Покупцем на підставі цього Договору шляхом безготівкового перерахування суми грошових коштів на р/р Постачальника, вказаний в цьому Договорі. Покупець зобов?язаний оплатити Постачальнику ціну (вартість, суми) партії Товару протягом 1095 днів з моменту поставки Товару.
На виконання умов даного договору позивачем до суду надані такі документи: видаткові накладні № 78 від 03 вересня 2024р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме прокат плоский з вуглецевої сталі у кількості 24,8т на загальну суму 2 538 528,00 грн.; №79 від 04 вересня 2024р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме прокат плоский з вуглецевої сталі у кількості 24, 1т на загальну суму 2 466 876,00 грн.; №81 від 05 вересня 2024р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме прокат плоский з вуглецевої сталі у кількості 23,9т на загальну суму 2 446 404,00 грн.; №82 від 06 вересня 2024р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме прокат плоский з вуглецевої сталі у кількості 24,2т на загальну суму 2 477 112,00 грн.; №85 від 09 вересня 2024р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме прокат плоский з вуглецевої сталі у кількості 43,8т на загальну суму 4 483 368,00 грн.; №87 від 10 вересня 2024р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме прокат плоский з вуглецевої сталі у кількості 44,2т на загальну суму 4 524 312,00 грн.; №88 від 11 вересня 2024р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме прокат плоский з вуглецевої сталі у кількості 44,2т на загальну суму 4 524 312,00 грн.; №89 від 12 вересня 2024р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме прокат плоский з вуглецевої сталі у кількості 43,9т на загальну суму 4 493 604,00 грн.; №92 від 13 вересня 2024р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме прокат плоский з вуглецевої сталі у кількості 45, 1т на загальну суму 4 616 436,00 грн.; №97 від 16 вересня 2024р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме прокат плоский з вуглецевої сталі у кількості 44,7т на загальну суму 4 575 492,00 грн.; №98 від 17 вересня 2024р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме прокат плоский з вуглецевої сталі у кількості 48,9т на загальну суму 5 005 404,00 грн.; №9 від 12 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 22,7т на загальну суму 1 112 100,24 грн.; №10 від 12 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 23,1т на загальну суму 1 131 696,72 грн.; №11 від 12 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 21,8т на загальну суму 1 068 008,16 грн; №13 від 13 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 22,1т на загальну суму 1 082 705,52 грн.; №14 від 13 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 21,9т на загальну суму 1 072 907,28 грн.; №15 від 13 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 23т на загальну суму 1 126 797,60 грн.; №17 від 14 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 22,1т на загальну суму 1 082 705,52 грн.; №18 від 14 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 21,9т на загальну суму 1 072 907,28 грн.; №19 від 14 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 20,9т на загальну суму 1 023 916,08 грн.; №23 від 17 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 21,4т на загальну суму 1 048 411,68 грн.; №24 від 17 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 22,8т на загальну суму 1 116 999,36 грн.; №25 від 18 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 23,1т на загальну суму 1 131 696,72 грн.; №26 від 19 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 22,7т на загальну суму 1 112 100,24 грн.; №27 від 19 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 21,5т на загальну суму 1 053 310,80 грн.; №28 від 19 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 21,7т на загальну суму 1 063 109,04 грн.; №31 від 20 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 21,9т на загальну суму 1 072 907,28 грн.; №32 від 20 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 22,1т на загальну суму 1 082 705,52 грн.; №33 від 20 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 22,1т на загальну суму 1 082 705,52 грн.; №34 від 21 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 21,4т на загальну суму 1 048 411,68 грн.; №35 від 21 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 22,8т на загальну суму 1 116 999,36 грн.; №39 від 24 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 21,5т на загальну суму 1 053 310,80 грн.; №40 від 24 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 22,7т на загальну суму 1 112 100,24 грн.; №41 від 24 березня 2025р. ТОВ «Брента Груп» поставило товар, а саме арматура 18 у кількості 23,1т на загальну суму 1 131 696,72 грн.
Придбання товару відображене у бухгалтерській довідці до рахунків 631 та 281 за 28 липня 2025 року.
У зв`язку з поставкою продукції Продавець склав та зареєстрував в ЄРПН податкові накладні на загальну суму 67 152 057,36 грн., а саме: № 13 від 10.09.2024, № 14 від 11.09.2024, № 10 від 05.09.2024, № 9 від 04.09.2024, № 11 від 06.09.2024, № 8 від 03.09.2024, № 12 від 09.09.2024, № 15 від 12.09.2024, № 17 від 16.09.2024, № 16 від 13.09.2024, № 18 від 17.09.2024, № 1 від 12.03.2025, № 3 від 12.03.2025, № 2 від 12.03.2025, № 5 від 13.03.2025, № 4 від 13.03.2025, № 6 від 13.03.2025, № 7 від 14.03.2025, № 8 від 14.03.2025, № 10 від 17.03.2025, № 16 від 20.03.2025, № 9 від 14.03.2025, № 13 від 19.03.2025, № 15 від 19.03.2025, № 11 від 17.03.2025, № 12 від 18.03.2025, № 14 від 19.03.2025, № 18 від 20.03.2025, № 21 від 24.03.2025, № 17 від 20.03.2025, № 23 від 24.03.2025, № 20 від 21.03.2025, № 19 від 21.03.2025, № 22 від 24.03.2025.
На момент проведення перевірки розрахунки не проведені, відповідно до п. 5.1, 5.3 Договору строк проведення оплати протягом 1095 днів з моменту поставки товару.
Під час проведення перевірки встановлено, що товар знаходився на складі за адресою: м.Одеса, вул. Цегельна, 4, та може бути отриманий Покупцем протягом граничного періоду розрахунків за Товар за вимогою Покупця.
Щодо взаємовідносин між ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» та ТОВ «Торгівельний Сектор» суд зазначає таке.
Між ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» та ТОВ «Торгівельний Сектор» було укладено договір поставки №1803/2024 від 18.03.2024р., відповідно до якого Постачальник зобов?язується передати у власність Покупця Товар - підшипники в асортименті, а Покупець зобов?язується прийняти цей Товар і оплатити його на умовах даного Договору (п. 1.1 Договору).
Пунктом 2.1. Договору визначено, що асортимент, кількість та ціна Товару, що є предметом поставки за цим договором, визначається у видаткових накладних, що с невід?ємними додатками до даного договору.
Пунктами 5.1. - 5.2. Договору зазначено, що транспортування товару здійснюється силами постачальника та за рахунок постачальника. Поставка партії Товару вважається виконаною Постачальником в момент передачі товару уповноваженому представнику Покупця, що підтверджується його підписом у видатковій накладній.
Згідно із пунктами 7.1. та 7.2. Договору оплата вартості Товару здійснюється Покупцем на підставі цього Договору шляхом безготівкового перерахування суми грошових коштів на р/р Постачальника, вказаний в цьому Договорі. Покупець зобов?язаний оплатити Постачальнику ціну (вартість, суми) партії Товару протягом 1095 днів з моменту поставки Товару.
Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 постачання товару було здійснено транспортом постачальника відповідно до умов договору.
У зв`язку з поставкою продукції Продавець склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну від 21.03.2024р. № 41.
Розрахунки проведено частково на суму 224 718,00 грн. відповідно до платіжної інструкції № 7742 від 25.04.24р.
В матеріалах справи міститься лист від 21.07.25р., відповідно до якого ТОВ «Торгівельний Сектор» повідомило Позивача, що змінило власників та було перейменоване у травні 2025 року на ТОВ «Тор Вільнс 2025». Також зазначило, що серед наявних документів та регістрів бухгалтерського обліку, що були передані попередніми власниками компанії ТОВ «Торгівельний Сектор» встановлені взаємовідносини з підприємством ТОВ «Дніпро-Інструмент» (код 30536572) у березні 2024 року. Результатом даних взаємовідносин є поставка підприємством ТОВ «Торгівельний Сектор» в адресу ТОВ «Дніпро-Інструмент» підшипників, що попередньо були імпортовані згідно вантажно-митної декларації від 14.11.2018 №UA902010/2018/108599 та від 05.12.2018 № UA902010/2018/109207, які додали до даного листа, та знаходилися на зберіганні на складі компанії до моменту реалізації. Відповідно до зазначених вантажно-митних декларацій ТОВ «Торгівельний Сектор» імпортувало товар з кодом УКТЗЕД 84821090, а саме підшипники кулькові, підшипники підвісні кулькові.
Щодо взаємовідносин між ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» та ТОВ «ВЕЛФАРТ» суд зазначає наступне.
Між ТОВ «Дніпро-Інструмент» (Покупець) та ТОВ «Велфарт» (Постачальник) було укладено договір поставки товару №1312-5/2024 від 01.12.2024р.
Відповідно до п.1.1 Договору Постачальник протягом дії строку даного договору передає у власність Покупцю товар, а Покупець на умовах та в порядку, визначених даним договором, оплачує товар в кількості та за узгодженими цінами, вказаними у видаткових накладних Постачальника, і приймає товар на їх підставі.
Згідно з п.4.2. Договору поставка товару здійснюється за погодженням сторін, на умовах самовивозу Покупцем.
В межах даного договору ТОВ «Велфарт» поставило товар відповідно до видаткової накладної №164 від 13 грудня 2024 року на суму 3 789 635,09 грн. та відповідно до видаткової накладної №99 від 25 березня 2025 року на суму 1 066 047,79 грн.
У зв`язку з поставкою продукції Продавець склав та зареєстрував в ЄРПН податкові накладні від 13.12.24р. №122, від 25.03.25 №73.
Розрахунки проведено частково на суму 85 284,00 грн. відповідно до платіжної інструкції №209 від 25.03.25р.
Придбання товару відображена у бухгалтерській довідці до рахунків 631 та 281 за 28 липня 2025 року.
Суд не може робити висновок про нереальність господарських операцій підприємства з контрагентами на підставі вироку, якщо в останньому немає жодних обставин, які підтверджували б факт безтоварності спірних господарських операцій.
Суд акцентує, що відповідачем не спростовано того факту, що станом на день складання акта перевірки та на час розгляду справи вироків у наведених кримінальних провадженнях винесено не було.
Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Окрім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Сам факт порушення кримінального провадження та отримання показань, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом. Тоді, як вироків суду щодо посадових осіб контрагентів за спірними операціями, якими би встановлювалися обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди, контролюючим органом не надано.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 05 червня 2025 року у справі № 808/8410/15(СН/808/6/17).
В означеній ухвалі судом зазначено, що як вбачається зі встановлених в судовому засіданні обставин, на теперішній час сторона обвинувачення вимоги клопотання не підтримує, оскільки в ході досудового розслідування було встановлено директора ТОВ "Велфарм" ОСОБА_1 , який надав всі необхідні документи на вилучений товар та був допитаний в якості свідка, а відтак відсутні буль-які претензії до ТОВ.
Також прокурор повідомив, що на даний час у сторони обвинувачення та сторони митниці відсутні будь-які претензії до ТОВ «Велфарт», а тому клопотання про накладення арешт не підтримав.
Таким чином, суд дійшов висновку, що посилання відповідача на наявність кримінального провадження стосовно ТОВ «Велфарт» не заслуговують увагу та не свідчать про можливі будь-які порушення Позивачем норм податкового законодавства України.
Щодо взаємовідносин між ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» та ТОВ «ГРАНД-ПРОЕКТ ГРУП» суд зазначає таке.
Між ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» та ТОВ «ГРАНД-ПРОЕКТ ГРУП» було укладено договір поставки № 1707/2023 від 17.07.2023р.
Відповідно до п.1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця Товар - верстат деревообробний, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар і оплатити його на умовах даного Договору.
Пунктом 2.1. Договору визначено, що асортимент, кількість та ціна Товару, що є предметом поставки за цим договором, визначається у видаткових накладних, що с невід`ємними додатками до даного договору.
Пунктами 5.1. - 5.2. Договору зазначено, що транспортування товару здійснюється силами постачальника та за рахунок постачальника. Поставка партії Товару вважається виконаною Постачальником в момент передачі товару уповноваженому представнику Покупця, що підтверджується його підписом у видатковій накладній.
Згідно із пунктами 7.1. та 7.2. Договору оплата вартості Товару здійснюється Покупцем на підставі цього Договору шляхом безготівкового перерахування суми грошових коштів на р/р Постачальника, вказаний в цьому Договорі. Покупець зобов`язаний оплатити Постачальнику ціну (вартість, суми) партії Товару протягом 1095 днів з моменту поставки Товару.
В межах даного договору ТОВ «ГРАНД-ПРОЕКТ ГРУП» поставило товар - верстат деревообробний у кількості 1 шт. на загальну суму 2 320 000,00 грн. відповідно до видаткової накладної №15 від 20 липня 2023р.
Постачання товару було здійснено транспортом постачальника відповідно до умов договору.
У зв`язку з поставкою продукції Продавець склав та зареєстрував в ЄРПН податкову накладну від 20.07.2023р. №15.
На момент проведення перевірки розрахунки не проведені, Відповідно до п. 5.1, 5.3 Договору строк проведення оплати протягом 1095 днів з моменту поставки товару.
Також, досліджуючи господарські операції між ТОВ «ДНІПРО-ІНСТРУМЕНТ» та ТОВ «ГРАНД-ПРОЕКТ ГРУП» суд враховує, що листом від 22.07.2025р. № 96 надало відповідь на запит Позивача, в якому зазначається, що реалізований згідно видаткової накладної від 20.07.2023 №15 верстат деревообробний у кількості 1 од. був придбаний у неплатника податку на додану вартість, проте ідентифікувати даного постачальника не мають можливості, так як дана інформація носить конфіденційний характер та є комерційною таємницею.
Суд виходить з того, що первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - змісту робіт, послуг, використаних матеріалів, робіт, тощо. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 19.08.2024 року у справі №1.380.2019.002186.
Контролюючим органом також до суду не надано будь-яких заперечень щодо того, що всі податкові накладні, виписані вищевказаними контрагентами позивача, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, при цьому до них не наведено жодних зауважень.
Як вже зазналось у відповідності пп. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Саме первинними документами підтверджується факт здійснення господарської діяльності в обсязі та з відповідною метою, що визначена договором.
Також, судом встановлено, що всі податкові накладні постачальників за спірними операціями заповнені у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, а позивач та його контрагенти на момент складання податкових накладних, зазначених в акті перевірки, були зареєстровані як платники податку на додану вартість.
Отже, такі первинні документи мають бути враховані як в податковому так і в бухгалтерському обліку позивача, зокрема при формуванні податкового кредиту.
Щодо посилань контролюючого органу про не надання до перевірки таких документів, як товарно-транспортні накладні, то суд погоджується з твердженням позивача, що відповідно до умов договорів з ТОВ «ГРАНД-ПРОЕКТ ГРУП» та ТОВ «Торгівельний Сектор» постачання товару було здійснено транспортом постачальника відповідно до умов договору.
Крім того, відповідно до правової позиції в постанові КАС ВС від 05.05.2023 р. у справі №1340/5998/18 відсутність документів на перевезення (або наявність неправильно заповнених перевізних документів) не може слугувати виключною підставою для висновків щодо безтоварності поставки. І тільки за умови іншого складу обставин це може бути підставою для таких висновків.
Щодо інформаційних баз ДПС та рішень про відповідність/невідповідність платника податку додану вартість критеріям ризиковості платника податку ТОВ «Торгівельний Сектор» та ТОВ «БРЕНТА ГРУП» суд зазначає про те, що відповідні відомості з баз даних не є доказом на підтвердження вчинення позивачем правопорушення.
Фактично, з акта перевірки не вбачається, що відповідач аналізував відповідні господарські операції змістовно, натомість характер зроблених висновків свідчить про поверхневий та формальний характер проведення відповідачем перевірки позивача, яка зводиться лише до загального аналізу інформаційних баз даних.
Суд наголошує, що висновки про нереальність господарських операцій з придбання платником податків товару мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 0870/9721/12.
Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
Вказаної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 19 березня 2021 року, у справі № 460/143/19.
Будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону.
Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 805/5017/15-а.
Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки, фактично будь - які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні вимог процесуального Закону. Крім цього, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган, враховуючи документальне підтвердження реальності господарських операцій первинними документами.
Суд також враховує те, що відповідачем не надано доказів визнання недійсними у судовому порядку договорів, укладених позивачем з його контрагентами. Виконання позивачем та його контрагентами зобов`язань за договорами підтверджується зібраними по справі доказами.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Вказана вище позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05 січня 2021 року у справі № 820/1124/17.
Крім того, суд зазначає, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 березня 2018 року (провадження № К/9901/4030/17).
Таким чином, податкове законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів або третіх осіб у відносинах з контрагентами на предмет виконання ними податкового законодавства.
Вказана вище позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 640/3515/19.
Не надано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.
На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.
Також контролюючим органом не проведено контрольних заходів щодо контрагентів постачальників позивача та дослідження їх первинних документів, не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженості дій між ними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 810/1052/15.
Твердження контролюючого органу про ризиковість контрагентів саме по собі не може слугувати підставою для настання негативних наслідків для Позивача. Податкова інформація, яка наявна у контролюючого органу щодо продажу ТМЦ платникам податків з ознаками ризиковості є лише статистичними даними, які самі по собі не можуть свідчити про вчинення Позивачем порушень.
Відтак, відповідачем не доведено, а судом не встановлено порушень Позивачем норм податкового законодавства. Відповідачем не надано доказів на підтвердження недобросовісності Позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його контрагента, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення Позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект, тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
В силу принципу пропорційності втручання в право особи безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном можливе лише за умови дотримання «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.
За таких обставин, неузгодженість дій органів державної влади або невиконання державними органами та їх посадовими особами своїх безпосередніх обов`язків не повинно тягнути за собою покладення на суб`єкта господарювання надмірних обов`язків або інших несприятливих наслідків.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.
Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях Позивача ознак порушення податкового законодавства. Тобто, Відповідачем не доведено правомірності винесення оскарженого податковогор повідомлення-рішення.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскаржене податкове повідомлення-рішення є таким, що винесене протиправно, а тому підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст. 139 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 257 - 262, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 29 вересня 2025 року.

Суддя О.В. Царікова