Справа № 380/13382/24
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 рокусправа № 380/13382/24

Львівський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої-суддіЧаплик І.Д.
секретар судового засіданняДраганчук О.В.
за участю:

представника позивача Яковлєв А.В.

представника відповідача Голуб М.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Львові в режимі відеоконференцзв`язку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства КДЗ до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішень,

в с т а н о в и в

Приватне акціонерне товариство КДЗ (місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Гоголя, 6/8; РНОКПП: 00191738) звернулось до суду із позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, 59; ), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2014, складене Красноармійською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області на підставі акту позапланової виїзної перевірки №593/05-16-22-01/00191738 від 10.06.2014.

Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення контролюючим органом вказано заниження податку на додану вартість на суму 2372538 грн., у тому числі за січень 2014 у сумі 456914 грн., лютий 2014 року у сумі 751039 грн., березень 2014 року у сумі 1164585 грн., оскільки позивач формував податковий кредит у періоді з 01.01.2014 по 31.03.2014 від підприємств, за висновками актів перевірок яких встановлені недодержання вимог ст.ст.203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в частині недодержання правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Позивач заперечує встановлені в ході перевірки порушення податкового законодавства щодо нереальності господарських операцій із контрагентами ТОВ «Смартінк» (), ТОВ «Ареа-Сервіс» () та ТОВ «Мираторис» (), оскільки всі первинні бухгалтерські документи складені належним чином та є в наявності, факт отримання товарів та використання їх у своїй господарській діяльності підтверджується як первинними документами, так і відомостями з архіву податкової звітності ДПС, ЄРПН, тобто реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами підтверджується документально, а висновки контролюючого органу не ґрунтуються на фактичних обставинах. ПрАТ «КДЗ» правомірно віднесено суми ПДВ по взаємовідносинах із його контрагентами на загальну суму 1126383 грн. до податкового кредиту: за січень 2014 року у сумі 456914 грн., лютий 2014 року у сумі 751039 грн., березень 2014 року у сумі 1164585 грн. Водночас висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій з контрагентами протиправно ґрунтуються на даних, що містяться в податкових базах, та з огляду на довідкову інформацію, надану іншими податковими органами, а також в інших джерелах, що, в свою чергу, не є належними доказами в розумінні податкового законодавства, якими б встановлювались певні обставини, зокрема щодо наявності правопорушень з боку ПрАТ «КДЗ», без дослідження первинних документів контрагентів. Позивачем було надано для дослідження всі первинні та бухгалтерські документи підприємства із необхідними поясненнями, що були підставою для визначення доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком, відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності. Однак, їх не прийнято до уваги та зроблено висновок щодо нереальності здійснення цих операцій з огляду на зміст інтегрованої автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок», довідкової інформації інших податкових органів. Окремі документи взагалі не вимагалися посадовими особами податкового органу під час перевірки, проте зазначено про їх відсутність. Позивач вважає, що порушення контрагентами вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення позивачем вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на віднесення до податкового кредиту сум сплаченого податку у вартості придбаного товару за можливу неправомірну діяльність його контрагента. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Разом з позовною заявою позивач подав до суду клопотання про поновлення строку.

Суд ухвалою від 09.07.2024 відкрив провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішив розглянути таку справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами. При цьому суд зазначив, що заява про поновлення строків звернення до суду буде розглядатись з урахуванням позиції відповідача у вказаній справі.

Відповідач 22.07.2024 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзив мотивований тим, що під час проведення перевірки встановлено формування ПуАТ «КДЗ» податкового кредиту у періоді з 01.01.2014 по 31.03.2014 від підприємств, за висновками актів перевірок яких встановлені недодержання вимог ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656 Цивільного кодексу України в частині правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме: ТОВ «Смартінк» (код за ) на суму ПДВ 456 914 грн; ТОВ «Ареа-Сервіс» (код за ) на суму ПДВ 1 129 432 грн; ТОВ «Мираторис» (код за ) на суму ПДВ 786 192 гривень. На порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України позивачем безпідставно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість на суму 2 372 538 грн по документах із назвою "податкова накладна" від постачальників за правочинами, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Встановлено нереальність (відсутність фактичного здійснення) господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей (прес-форми для виготовлення динасу та запасні частини для пресів, круг ф.100 ст. 65Г до помольного бігуна, тощо). Зазначене обумовлюється: відсутністю справжнього джерела первинного походження ТМЦ, відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг та/або реального задекларованого виробництва у безпосереднього «постачальника», а також у зв`язку з відсутністю у останнього необхідних, виходячи із специфіки операції, матеріально технічних і трудових можливостей для здійснення конкретної операції з постачання та наявністю сукупності очевидних даних щодо впровадження ним реальної економічної діяльності. На перевокнання контролюючого органу, внаслідок цього за сукупністю встановлених перевіркою об`єктивних фактів неможливе здійснення контрагентами-постачальниками операцій з постачання товару позивачу, а відтак не існувало дійсної можливості набуття його у власність, а тому відсутній факт володіння відповідним активом та розпорядження ним у позивача. Встановлено відсутність перевезення (навантаження, розвантаження), тимчасового зберігання відповідних обсягів товару (його фізичного руху), відсутність даних, що підтверджували б придбання послуг з транспортування у інших суб`єктів господарювання, відсутність підтверджуючих якість придбаного товару документів. Наявна інформація, яка свідчить, що «продавець» не здійснює господарської діяльності та функціонує лише для формування неправомірної податкової вигоди у «покупців». Відповідач зазначає, що до перевірки надані специфікації, в яких не зазначено порядок оплати товару, що передбачено договором, не надано нормативно-технічну документацію та відповідні сертифікати, що підтверджують якість та відповідність товару, особливо враховуючи специфічність придбаного товару (прес-форми для виготовлення динасу та запасні частини для пресів), документи, що підтверджують якість придбаного товару та у специфікаціях не зазначено нормативно-технічну документацію, ГОСТ (ДСТУ), ТУ, СТП або не вказано, що товар не підлягає сертифікації, що порушує абз. б), в) п. 2 Інструкції «Про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю», затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 № П-7», у договорі також не визначено спосіб транспортування придбаного товару та за чий рахунок воно проводилось, податкові накладні, включені до податкового кредиту від постачальників по ланцюгу не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки вони дроблені на суму ПДВ менш 10,0 тис. грн. Таким чином, рух та номенклатуру товарів від постачальників по ланцюгу до контрагентів позивача та у подальшому до ПрАТ «КДЗ» неможливо підтвердити, що в свою чергу свідчить про нереальність здійснення товарних операцій. Надані до перевірки видаткові накладні на придбання позивачем у ТОВ «Ареа-Сервіс» запчастин не містять обов`язкових реквізитів, які не дають змогу ідентифікувати особу, яка фактично відповідальна за здійснення фінансово господарських операцій, що мала право підписувати первинні документи, що є порушенням вимог ст.2, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (із змінами та доповненнями), складені з порушенням п.п.1.2 п.1, п.п.2.1, п.2, п.п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704. Здійснюваний позивачем облік придбаних прес-форм не дає змоги прослідити кратність використання прес-форм, ідентифікувати їх в розрізі дати надходження та списання у виробництво, оприбуткування відходів та їх подальшого використання. Також, позивач «придбавав» у ТОВ «Ареа Сервіс» запчастини до пресів та іншого обладнання. Відпуск запчастин для заміни проводився на підставі дефектних актів, що зафіксовані у матеріальних звітах. Після заміни складався акт вводу в експлуатацію. Позивачем не надано до перевірки акти прийому-передачі запасів зі складу до відповідальних осіб відповідних цехів, документи про кратність використання прес форм, вимоги на отримання запчастин, журнали реєстрації вантажів, довіреності на отримання товарів. На запити контролюючого органу про надання пояснень стосовно використання у технологічному процесі запасних частин та матеріалів, отриманих за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 від постачальника ТОВ «Мираторис» та ТОВ «Ареа Сервіс», та яке технологічне обладнання було задіяне на кожному етапі виробничого процесу, станом на дату складання акту перевірки відповідь не надана. До перевірки надані товарно-транспортні накладні на адресу ПуАТ «КДЗ», які оформлені з порушеннями норм заповнення товарно-транспортних накладних, затверджених наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» від 14.10.1997 №363 із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства інфраструктури України від 05.12.2013 № 983, оскільки не зазначено: номер товарно-транспортної накладної; не проставлено номер посвідчення водія; у графах «вантажовідправник» та «вантажоодержувач» не зазначено їх місцезнаходження; не проставлено кількість місць; немає відмітки про отримання водієм-експедитором; у графі «відповідальна особа вантажовідправника» не вказано П.І.Б., посада, немає підпису; у графах «відпуск дозволив», «здав», прийняв водій/експедитор» немає П.І.Б., посади особи; не заповнені графи про вантажно-розвантажувальні операції. Водночас, у товарно-транспортних накладних вказаний перевізник ФОП ОСОБА_1 , який є власником лише частини вказаних транспортних засобів та є платником єдиного податку, отже, встановити фактичного перевізника товарів неможливо, проведені транзитні фінансові потоки, спрямовані на здійснення операцій надання податкової вигоди з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, та які не мають реального товарного характеру. Окрім цього актами проведених перевірок контрагентів встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій при продажу запасних частин з їх контрагентами-покупцями, в тому числі ПуАТ «КДЗ», що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків. З наведеного відповідач вважає, що договори з контрагентами - постачальниками: ТОВ «Ареа-Сервіс» (код за ), ТОВ «Мираторис» (код за ), ТОВ «Смартінк» (код за ) не спричинили реального настання наслідків всупереч п.5 ст.203 ЦК України. Товарно-матеріальні цінності по зазначених угодах не були надані в порушення статтей 901, 902, 905 ЦК України. Тобто, описані вище правочини економічно неефективні та відповідно до п.1 2 ст. 215 ЦК України, а також частин 1 та 5 статті 203 цього Кодексу є такими, що не могли спричинити реального настання наслідків по взаємовідносинах: з ТОВ «Смартінк» на суму валових витрат 2 284 568 грн та на суму ПДВ 456 914 грн за січень 2014 року, з ТОВ «Ареа-Сервіс» на суму валових витрат 5 647 160 грн та на суму ПДВ 1 129 432 грн за лютий, березень 2014 року, з ТОВ «Мираторис» на суму валових витрат 3 930 960 грн та суму ПДВ 786 192 грн за лютий, березень 2014 року.

Разом з відзивом відповідач подав клопотання про перехід в загальне позовне провадження. Також 23.07.2024 відповідач подав клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою від 24.07.2024 суд постановив перейти до розгляду справи за позовом Приватного акціонерного товариства КДЗ до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення за правилами загального позовного провадження.

17.09.2024 позивач подав відповідь на відзив, в якій звертає увагу на те, що доводи відповідача ґрунтуються на його припущеннях, без надання підтверджень допустимими доказами. Матеріали справи містять надані позивачем докази здійснення господарських операцій, достовірність даних за якими не спростована ані результатами податкових перевірок, ані судовими рішеннями з встановленням обставин, які за процесуальним законодавством звільняють від доведення.

Ухвалою від 18.09.2024 суд визнав неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду Приватним акціонерним товариством КДЗ до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та в задоволенні клопотання про його поновлення відмовив, а позовну заяву Приватного акціонерного товариства КДЗ до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення залишив без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2024 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у справі № 380/13382/24 скасовано та направлено справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Матеріали справи №380/13382/24 було направлено до Львівського окружного адміністративного суду супровідним листом від 19.12.2024 №380/13382/24/01-17/72308/24 та отримано судом 30.12.2024.

Ухвалою від 06.01.2025 справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.02.2025, яке в подаьшому було відкладено до 05.03.2025 у зв`язку з технічною неможливістю провести засідання за допомогою підсистеми ВКЗ, про що сторонами було заявлено клопотання.

05.03.2025 на адресу суду надійшли додаткоаі пояснення від позивача, в яких представник позивача вважає, що відповідач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження правомірності оскарженого рішення, оскільки основні твердження відповідача ґрунтуються на його власних базах, інформація в яких не має преюдиційного значення. Неспроможність відповідача підтвердити рух номенклатури товару не є доказом нереальності господарських операцій. Порядок оформлення видаткових накладних постачальником перебуває поза контролем позивача і оформлення товаросупровідних документів стосується лише їх оформлення, яке може відповідати порядку складання документів або ні, а виконання поставок є іншою процедурою.

Підготовче засідання 05.03.2025 відкладено до 26.03.2025 у зв`язку з наданням учасникам справи можливості ознайомитись з поясненнями та відреагувати на них.

24.03.2025 представник позивача подав додаткові пояснення, в яких заперечує висновки податкового органу на підставі правових норм, що почали застосовуватися після проведення перевірки (концепція розумної обачності при виборі постачальника, розумної економічної причини (ділової мети), концепція податкової вигоди, яка сформувалося з 2018 року), оскільки жодна правова система цивілізованого світу не дозволяє собі практику оцінки юридично значимих дій минулого з перспективи сучасних підходів. Адже якби не окупація суди розглянули би справу позивача з погляду діючої на той час судової практики, а не з погляду напрацьованих з часом підходів. Крім цього, доводи контролюючого органу про те, що господарські відносини позивача із контрагентами, покупцями та постачальниками за період з 01.02.2014 по 31.03.2014 мають ознаки нереальності здійснення операцій спростовуються постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року у справі №805/6597/14, в якій досліджувалося твердження контролюючого органу щодо нереальності ТОВ "Ареа- Сервіс" господарських відносин із контрагентами покупцями та постачальниками за період з 01.02.2014 по 31.03.2014, а також постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.06.2015 по справі 808/7762/14, в якій суд дійшов висновку, що контролюючий орган безпідставно вніс зміни показників відповідної податкової звітності ТОВ «Мираторис». Контролюючий орган не довів, що при внесенні змін до автоматизованої системи показників відповідної податкової звітності позивача на підставі акту від 29 квітня 2014 року № 294/05-62-22-02/38846025 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. З наведеного позивач вважає, що контролюючий орган не навів доказів протиправності зайняття позивачем господарською діяльністю, з огляду на ті вимоги, які ставилися державою на момент вчинення господарської діяльності та були підтримані (сформовані) судовою практикою.

25.03.2025 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від податкового органу, в яких представник відповідача зазначає, що надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих ним показників податкового обліку. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Надання первинних документів згодом, у тому числі під час розгляду справи у суді та проведення економічної експертизи, не змінює статусу цих документів, як таких, що були відсутні на час формування даних звітності та їх надання згодом не має правових наслідків для цілей підтвердження правомірності формування спірних сум податкових вигод у відповідний податковий період. Таким чином, суд не може прийняти документи, які не були надані під час перевірки позивача. Належним доказом, яким підтверджуються податкові правопорушення позивача представник відповідча вважає акт документальної позапланової перевірки Публiчного акцiонерного товариства «Красноармiйський динасовий завод»), код за з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 та податку на прибуток (за даними бухгалтерського обліку) за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 за операціями з платниками податків ТОВ «Ареа-Сервіс» (код за ), ТОВ «Мираторис» (код за ), ТОВ «Смартінк» (код за ) від 10.06.2024 №593/05-16-22 01/00191738. Перевіркою встановлено нереальність (відсутність фактичного здійснення) господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей (прес-форми для виготовлення динасу та запасні частини для пресів, круг ф.100 ст. 65Г до помольного бігуна, тощо). Зазначене обумовлюється та підтверджується:- відсутністю справжнього джерела первинного походження ТМЦ; - відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг та/або реального задекларованого виробництва у безпосереднього «постачальника»; - відсутністю у останнього необхідних, виходячи із специфіки операції, матеріально технічних і трудових можливостей для здійснення конкретної операції з постачання та наявністю сукупності очевидних даних щодо впровадження ним реальної економічної діяльності. Внаслідок цього, за сукупністю встановлених перевіркою об`єктивних фактів за жодних умов неможливе здійснення контрагентами-постачальниками операцій з постачання товару (послуг) позивачу, а відтак не існувало дійсної можливості набуття його у власність, а тому відсутній факт володіння відповідним активом та розпорядження ним у позивача. Одночасно, відповідач зазначає, що за даними інформаційнотелекомунікаційної системи «Податковий блок» (як на час проведення перевірки так і на теперішній час) контрагенти-постачальники позивача після здійснення «господарських операцій» з постачання товарно-матеріальних цінностей припинили подання звітності до податкового органу. На теперішній час перереєстрація на підконтрольну українській владі територію України не здійснювалась, тобто підприємства обліковуються на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень.

Відповідачем також подано клопотання про виклик свідка фахівця Головного управління ДПС у Донецькій області, яка безпосередньо приймала участь у проведенні документальної позапланової виїзної перевірки, якою встановлені порушення, викладені в акті від 10.06.2014 № 593/05-16-22-01/00191738, головного державного інспектора Західного територіального відділу перевірок платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Донецькій області Ященко Тетяну Іванівну.

В підготовчому засіданні 26.03.2025 суд оголосив перерву до 15.04.2025 для надання можливості подати додаткові пояснення щодо розгляду справи №200/4159/22 Донецьким окружним адміністративним судом.

В додаткових поясненнях, які надійшли на адресу суду 11.04.2025 представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на преюдиційність обставин, оскільки наявне судове рішення, яке набрало законної сили по відношенню до Приватного акціонерного товариства «КДЗ», так як в межах справи №200/4159/22, предметом розгляду якої також було визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 23.06.2014 № , відмовлено у відкритті провадження за позовом Приватного акціонерного товариства «КДЗ» до Державної податкової служби України, в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Донецькій області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.06.2014.

В заяві, яка надійшла на адресу суду 14.04.2025, представник позивача просить суд звернути увагу на ту обставину, що провадження у справі №805/7909/14 визнано втраченим судовим рішенням, яке набуло законної сили і в силу згаданого відповідачем принципу res judicata цей факт вже не може бути заперечений. З цього слідує, що якщо суд візьме до уваги ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року у справі №200/4159/22 як таку, що перешкоджатиме подальшому розгляду Львівським окружним адміністративним судом справи №380/13382/24, то це означатиме, що ПрАТ «КДЗ» ніяк не зможе оскаржити спірне податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2014, ні в рамках справи №805/7909/14, ні в рамках будь-якого іншого позовного провадження. Тим самим позивач буде позбавлений права на ефективний засіб правового захисту. Також зазначає, що викладена в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року у справі №200/4159/22 оцінка встановлених фактів не є преюдиційними обставинами, оскільки ними є не судовий розсуд, а встановлені судом фактичні обставини. Тому посилання відповідача на принцип res judicata та правову позицію Верховного Суду від 06 вересня 2022 року у справі № 640/10625/21 позивач вважає помилковим (преюдиція стосується фактів, а не оцінки та процесуальних наслідків).

Протокольною ухвалою 15.04.2025 в задоволенні клопотання відповідача про виклик свідка відмовлено, підготовче засідання відкладено до 06.05.2025 для надання можливості надати письмові пояснення інспектора.

В додаткових поясненнях, які надійшли на адресу суду 15.04.2025, представник позивача спростовує доводи податкового органу щодо неможливості подання додаткових доказів під час розгляду справи, посилаючись на постанову Касаційного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у справі №826/15890/18, в якій суд виходив з того, що не може обмежити право платника податків доводити у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Зазначено, що з огляду на передбачену ПК України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі, якщо рішення контролюючого органу мотивоване саме ненаданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору. У цій справі ВС уможливив позивачу надати ненадані контролюючому органу документи на підтвердження аргументів платника податків. Також контролюючий орган у цій справі не надав підтвердження того, що він використав передбачені нормою пункту 85.4 статті 85 ПК України повноваження щодо запиту у ПрАТ «КДЗ» чи вимоги надання копій первинних фінансово господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов`язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Відповідно, невикористання цього права унеможливлює і твердження про те, що документи запитувалися чи не надавалися.

29.04.2025 представник відповідача подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи №380/13382/24 в якості доказів пояснення головного державного податкового інспектора Західного територіального відділу перевірок платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Донецькій області ЯЩЕНКО ТЕТЯНИ.

02.05.2025 представник позивача подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи наданих ПрАТ «КДЗ» на цей момент представнику частину первинних документів, що підтверджують господарські операції позивача з контрагентами: ТОВ «Мираторис», ТОВ «Ареа-Сервіс» та ТОВ «Смартінк».

05.05.2025 представник позивача подав додаткові пояснення, в яких спростовує доводи податкового органу про те, що на підприємство було направлено запит від 28.05.2014 N? 9462/10/05-16-22-01 про надання пояснення щодо використання в технологічному процесі запасних частин та матеріалів, отриманих за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 від ТОВ «Ареа-Сервіс», а також яке технологічне обладнання було задіяне на кожному етапі виробничого процесу, однак станом на дату складання акту перевірки відповідь не отримана. Вказує, що ПрАТ «КДЗ» листом від 11 червня 2014 року №11/179 на запит від 28.05.2014 N? 9462/10/05-16-22-01 повідомило про надання таких документів для розгляду в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ КДЗ з 20 травня по 02 червня 2014 року заступнику начальника управління - начальнику відділу організації та супроводу перевірок платників податків управління податкового аудиту Сізон Ірині Володимирівні (направлення на перевірку від 19.05.2014 №605). Також у вказаній відповіді зазначено, що журнали, в яких фіксується факт заїзду автотранспорту з товарно-матеріальними цінностями на територію ПрАТ КДЗ ведуться співробітниками ТОВ Аргус (), яке надає послуги з охорони території заводу. Дані журнали зберігаються у ТОВ «Аргус». У разі необхідності повторного надання зазначених документів (повністю або окремо) готові надати їх для розгляду за наявності

В підготовчому засіданні 06.05.2025 суд оголосив перерву до 04.06.2025 за клопотанням представника відповідача для надання можливості ознайомитися з поданими клопотаннями та доказами.

06.05.2025 представник позивача подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи №380/13382/24 первинних документів позивача, а саме матеріальних звітів по виробничих цехах за період березень - червень 2014 року, актів списання та щодо руху виробничих процесів.

В додаткових поясненнях, які надійшли на адресу суду 02.06.2025, представник відповідача зазначає, що надані до суду документи надавалися позивачем в ході перевірки та враховані у висновках акта документальної позапланової виїзної перевірки від 10.06.2014 №593/05-16-22-01/00191738. Висновки Акта перевірки від 10.06.2014 №593/05-16-22-01/00191738 контролюючим органом були зроблено виключно виходячи зі змісту документів, наданих ПрАТ «КДЗ» на підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Ареа Сервіс», ТОВ «Мираторис», ТОВ «Смартінк», додержання вимог порядку оформлення документів та вивчення питання руху товарів і грошових коштів по ланцюгу постачання від виробника до кінцевого споживача ПрАТ «КДЗ». Водночас ПрАТ «КДЗ» безпідставно сформовано податковий кредит по первинних документах, отриманих від контрагентів-постачальників, які не можуть розглядатись в якості належного підтвердження витрат та податкового кредиту, що враховуються при визначенні об`єкту оподаткування ПДВ та податком на прибуток, оскільки ці документи не мають статусу юридично значимих.

В підготовчому засіданні 04.06.2025 суд оголосив перерву до 02.07.2025 за клопотанням представника позивача для підготовки відповіді на додаткові пояснення відповідача та завершення збору й подання всіх наявних доказів.

04.06.2025 представник позивача подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи №380/13382/24 первинних документів Приватного акціонерного товариства «КДЗ», а 30.06.2025 матеріальних звітів по виробничих цехах позивача за період червень - серпень 2014 року, актів списання та інших первинних документів щодо руху товарів у виробничих процесах.

В заперечннях, поданих до суду 30.06.2025. представник відповідача звертає увагу суду на те, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, ПрАТ «КДЗ» зобов`язано було надати Головному управлінню ДПС у Донецькій області відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій зі своїми контрагентами, однак не надало їх. Відповідач вважає, що позивачем здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій по взаємовідносинах з контрагентами постачальниками: ТОВ «Ареа-Сервіс», , ТОВ «Мираторис», , ТОВ «Смартінк», , на підставі та виходячи зі змісту тих первинних документів, наданих ПрАТ «КДЗ» до перевірки з питань додержання вимог порядку оформлення документів, вивчення руху товарів і грошових коштів по ланцюгу постачання від виробника до кінцевого споживача -ПрАТ «КДЗ».

В підготовчому засіданні 02.07.2025 суд оголосив перерву до 22.07.2025 за клопотанням представника відповідача для надання можливості ознайомитися з поданими доказами та надання відповідних пояснень.

17.07.2025 представник відповідача подав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи №380/13382/24 в якості доказів пояснення головного державного податкового інспектора Західного територіального відділу перевірок платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Донецькій області ЯЩЕНКО ТЕТЯНИ.

Протокольною ухвалою від 22.07.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 10.09.2025.

В судовому засіданні 10.09.2025 оголошено перерву до 18.09.2025.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Справа розглядається в порядку частини 5 статті 388 КАС України у зв`язку з втратою незакінченого провадження.

Суд, заслухавши думку представників сторін з їх участю на засіданні, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

На підставі наказу Красноармійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області «Про документальну позапланову виїзну перевірку» від 19.05.2014 №1053, відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі ПК України, Кодекс), проведено документальну позапланову виїзну перевірку Публiчного акцiонерного товариства «Красноармiйський динасовий завод»), код за (далi скорочене найменування ПуАТ «КДЗ») з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 та податку на прибуток (за даними бухгалтерського обліку) за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 за операціями з платниками податків ТОВ «Ареа-Сервіс» (код за ), ТОВ «Мираторис» (код за ), ТОВ «Смартінк» (код за ).

В процесі перевірки позивачу був направлений запит від 28.05.2014 №9462/10/05-16-22-01 про надання пояснень стосовно використання у технологічному процесі запасних частин та матеріалів, отриманих за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 від постачальника ТОВ «Ареа-Сервіс», ТОВ «Мираторис», від ТОВ «Смартінк», а також яке технологічне обладнання було задіяне на кожному етапі виробничого процесу (а.с.115, т.3).

Листом ПуАТ «КДЗ» №11/179 від 11.06.2014 повідомило податковий орган про надання первинних облікових документів згідно листа №9462/10/05-16-22-01 від 28.05.2014, в якому зазначило, що оригінали первинних документів обліку сировини і матеріалів, пояснення щодо використання в технологічному процесі запасних частин і матеріалів придбаних за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 у ТОВ «Ареа-Сервіс» та ТОВ «Мираторис» і ТОВ «Смартінк» були надані для розгляду в ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПуАТ «КДЗ» працівнику податкового органу аудиту Сізон Ірині Володимирівні. Факт заїзду автотранспорту з товарно-матеріальними цінностями на територію ПуАТ «КДЗ» ведуться працівниками ТОВ «Аргус», які надають послуги з охорони і ці журнали зберігаються в ТОВ «Аргус». Вказаний лист отримано 13.06.2014, про що міститься відповідна відмітка на листі(а.с.40, 189, т.1).

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ПуАТ «КДЗ» 10.06.2014 Красноармійською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області 10.06.2014 складено Акт перевірки №593/05-16-22-01/00191738 (т.3, а.с.83-112), яким встановлено порушення позивачем вимог пп.14.1.27, пп.14.1.36, п.44.1 ст.44, п.138.1, пп.138.8.1 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.7 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 2 372 538 грн., у тому числі за січень 2014 у сумі 456 914 грн., лютий 2014 року у сумі 751 039 грн., березень 2014 року у сумі 1 164 585 грн

Зокрема, за висновками акту перевірки №593/05-16-22-01/00191738 від 10.06.2014 відповідач за результатами дослідження правовідносин із ТОВ «Ареа-Сервіс» (), ТОВ «Мираторис» (), ТОВ «Смартінк» () зазначив про:

-невиконання позивачем та його контрагентами умов договору, оскільки сторонами при укладанні договору зазначено, що вартість та порядок оплати товару, що постачається Постачальником встановлюється Сторонами у специфікаціях, однак, до перевірки надані специфікації, в яких не зазначено порядок оплати товару;

-не надано нормативно-технічну документацію та відповідні сертифікати, що підтверджують якість та відповідність товару, особливо враховуючи специфічність придбаного товару (прес-форми для виготовлення динасу та запасні частини для пресів), не надано документи, що підтверджують якість придбаного товару та специфікаціях, не зазначено нормативно-технічну документацію, ГОСТ (ДСТУ), ТУ, СТП або не вказано, що товар не підлягає сертифікації, у договорі також не визначено спосіб транспортування придбаного товару та за чий рахунок воно проводилось;

- до перевірки надані податкові накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Одночасно, на підставі даних актів перевірок податкового органу про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами постачальниками та покупцями встановлено, що податкові накладні, включені до податкового кредиту контрагентами від їх постачальників не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, так як вони дроблені на суму ПДВ менш 10,0 тис. грн. З огляду на вищевказане, відстежити номенклатуру товарів по ланцюгу постачання та визначити схему руху товарів від безпосереднього виробника до кінцевого споживача ПуАТ «КДЗ» не надається можливим. Таким чином, перевіркою встановлено нереальність проведених операцій з постачання товарів, у зв`язку з приховуванням номенклатури товару у складі податкового кредиту та обриву ланцюга постачання. Також, не встановлено наявність основних фондів, складських приміщень, автотранспортних засобів, працівників здатних в повній мірі здійснювати фінансово-господарську діяльність контрагентів;

- до перевірки надано видаткові накладні на придбання позивачем у ТОВ «Ареа-Сервіс» запчастин, які не містять обов`язкових реквізитів, зокрема, не зазначено особи, відповідальної за здійснення господарської операції, її посади, ПІБ особи, що відвантажила товар, а тому ці видаткові накладні не дають змогу ідентифікувати особу, яка фактично відповідальна за здійснення фінансово господарських операцій, що мала право підписувати первинні документи, що є порушенням вимог ст.2, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (із змінами та доповненнями), складені з порушенням п.п.1.2 п.1, п.п.2.1, п.2, п.п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704;

- порушення ведення обліку запасних частин, оскільки списання прес форм проводилось у місяці отримання відповідно до актів списання, а тому ведений позивачем облік не дає змоги прослідити кратність використання прес-форм, ідентифікувати їх в розрізі дати надходження та списання у виробництво, оприбуткування відходів та їх подальшого використання. Позивачем після списання вартості прес-форм у виробництво не організовано подальший кількісний облік таких предметів за місцями експлуатації та відповідальними особами протягом строку їх фактичного використання відповідно до вимог стандарту бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.11.1999 №246. Також, позивач придбавав запчастини до пресів та іншого обладнання. Відпуск запчастин для заміни проводився на підставі дефектних актів, що зафіксовані у матеріальних звітах. Після заміни складався акт вводу в експлуатацію. Позивачем не надано до перевірки акти прийому-передачі запасів зі складу до відповідальних осіб відповідних цехів, документи про кратність використання прес форм, вимоги на отримання запчастин, журнали реєстрації вантажів;

- до перевірки надані товарно-транспортні накладні контрагентів на адресу ПуАТ «КДЗ», які оформлені з порушеннями норм заповнення товарно-транспортних накладних, затверджених наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» від 14.10.1997 №363 із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства інфраструктури України від 05.12.2013 № 983, оскільки у товарно-транспортних накладних не зазначено: номер товарно транспортної накладної; не проставлено номер посвідчення водія; у графах «вантажовідправник» та «вантажоодержувач» не зазначено їх місцезнаходження; не проставлено кількість місць; немає відмітки про отримання водієм-експедитором; у графі «відповідальна особа вантажовідправника» не вказано П.І.Б., посада, немає підпису; у графах «відпуск дозволив», «здав», прийняв водій/експедитор» немає П.І.Б., посади особи; не заповнені графи про вантажно-розвантажувальні операції, крім того, не заповнена графа місцезнаходження вантажовідправника, що унеможливлює ідентифікувати, чи належать складські приміщення підприємству продавцю та чи є у продавця достатньо основних фондів та трудових ресурсів для здійснення такої кількості господарських операцій у такий короткий термін. При цьому, відповідно до актів перевірок податкового органу про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами покупцями та постачальниками підприємствами-контрагентами не надавалась фінансова звітність, внаслідок чого неможливо встановити наявність у контрагентів трудових ресурсів, основних фондів, залишків товарно-матеріальних цінностей, сум дебіторської та кредиторської заборгованості, інші економічні показники. Встановлено, що підприємство не знаходиться за податковою адресою, відсутні складські приміщення, відсутнє рухоме та нерухоме майно. У товарно-транспортних накладних перевізником зазначено інших підприємців та автомобілі, зв`язок з якими неможливо встановити, а отже неможливо встановити фактичного перевізника товарів;

-актами про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами покупцями та постачальниками встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій при продажу запасних частин між товариствами та їх контрагентами-покупцями, в тому числі ПуАТ «КДЗ», що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків.

Таким чином, позивач формував податковий кредит у період з 01.01.2014 по 31.03.2014 від підприємств, за висновками актів перевірок яких встановлені недодержання вимог ст.ст.203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в частині недодержання правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме: - ТОВ «Смартінк» () на суму ПДВ 456 914 грн.; - ТОВ «Ареа-Сервіс» () на суму ПДВ 1 129 432 грн.; - ТОВ «Мираторис» () на суму ПДВ 786 192 грн.

За висновками податкового органу відповідач діяв без належної обачності і йому мало бути відомо фактичний та адміністративно-майновий стан його контрагентів та далі по ланцюгу постачання умови ведення цими підприємствами господарської діяльності та порушення, які ними допускались. Отже, діяльність позивача була спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з отриманням податкової вигоди з контрагентами-посередниками, які не виконували своїх податкових зобов`язань.

13.06.2014 за вих№11/180 позивачем подано заперечення на акт перевірки №593/05-16-22-01/00191738 від 10.06.2014, в якому в спростування висновків акта перевірки обгрунтовано реальність здійснюваних операцій з контрагентами (а.с.2, т.2), однак такі заперечення податковим органом відхилено, про що повідомлено позивача листом від 18.06.2014 №10960/10/05-16-22-01 (а.с.136-138, т.3).

На підставі Акта перевірки та зазначених висновків відповідачем 23.06.2014 прийнято податкове повідомлення-рішення № (отримане позивачем 24.06.2014), згідно з яким позивачу нараховано (збільшено) суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 3 558 807,00 грн., у тому числі за основним платежем на суму 2 372 538,00 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 1 186 269,00 грн. (а.с.18, т.1).

Не погоджуючись з висновками акту перевірки та спірним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом також встановлено, що відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів від 14.12.2016 у зв`язку зі зміною організаційно-правової форми, Публічне акціонерне товариство «КРАСНОАРМIЙСЬКИЙ ДИНАСОВИЙ ЗАВОД» () перейменоване у Приватне акціонерне товариство «КДЗ» (, далі також ПрАТ «КДЗ»), яке є повним юридичним правонаступником всіх прав і обов`язків Публічного акціонерного товариства «КРАСНОАРМIЙСЬКИЙ ДИНАСОВИЙ ЗАВОД». Зазначені зміни зареєстровані у встановленому законом порядку та підтверджуються відомостями, розміщеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.12-20, т.2).

Окрім цього, судом встановлено, що Головне управління ДПС у Донецькій області є правонаступником Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (). Так, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №311 Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України було утворено Красноармійську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС шляхом приєднання Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області. 09.02.2017 Красноармійську ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області перейменовано в Покровську ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» державні податкові інспекції Державної фіскальної служби реорганізовано шляхом їх приєднання як структурних підрозділів до відповідних територіальних органів ДФС. Покровську ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області ліквідовано, правонаступником усіх її прав і обов`язків стало Головне управління ДФС у Донецькій області. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 Про утворення територіальних органів Державної податкової служби утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, зокрема Головне управління ДФС у Донецькій області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Донецькій області. Відповідно до зазначеної Постанови КМ України відбулось публічне правонаступництво, що передбачає повне або часткове передання адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції, вступ у чинні адміністративно правові відносини нового суб`єкта, що або припинив своє існування або повністю чи частково позбувся адміністративної компетенції. Так, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №682-р, функції Головного управління ДФС у Донецькій області, в т.ч. щодо адміністрування податків, зборів та платежів, стягнення податкового боргу тощо, перейшли до Головного управління ДПС у Донецькій області (). В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС у Донецькій області. Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529 утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС у Донецькій області, та відповідно до наказу ДПС України від 24.12.2020 №755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893. Згідно пункту 1 Положення про Головне управління ДПС у Донецькій області (https://dn.tax.gov.ua/dfs-u-regioni/golov upr/struktura/ ), затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643, Головне управління ДПС у Донецькій області є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. ГУ ДПС забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території Донецької області та є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Донецькій області (). З огляду на вищевикладене, Державна податкова служба України в особі відокремленого підрозділу - Головного управління ДПС у Донецькій області (ідентифікаційний код ВП 44070187) є процесуальним правонаступником Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (), якою було прийнято оскаржуване за цим позовом податкове повідомлення-рішення.

Згідно з даними ІКС ДПС станом на 18.01.2022 по ПрАТ «КДЗ», обліковувався податковий борг у сумі 6 372 834,11 грн, з податку на додану вартість (з вироблених в Україні товарів, робіт послуг), що підтверджується податковою вимогою від 19.01.2022 про сплату суми податкового боргу станом на 18.01.2022 6 372 834,11 грн., в тому числі податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2 318 399,88 грн., штрафні санкції на суму 1 186 269,00 грн. та пеня 2 868 365,23 грн. (а.с.24, т.1).

При вирішенні спору суд керується таким.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі також ПК України).

Згідно із підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами, а згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України. витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

При цьому, згідно з пунктом 22.1 статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу, а відповідно до підпункту 138.8.1 пункту 138,8 статті 138 ПК України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Об`єкти оподаткування податком на додану вартість визначено у статті 185 ПК України.

Відповідно до підпункту 14.1.156-1 ПК України, податкове зобов`язання (для цілей розділу V цього Кодексу) загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 ПК України.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

У відповідності до норм пункту 198.2 статті 198 ПК України визначено загальне правило віднесення сум податку до податкового кредиту, за яким датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Як визначено пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Як установлено пунктом 200.1 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.2 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Відповідно до пункту 200.3 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV).

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені

під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Зі змісту наведених норм слідує, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. За своєю правовою суттю господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

Таким чином, оцінюючи обґрунтованість доводів податкового органу в даній справі адміністративний суд має оцінити обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

З урахуванням наведених правових норм, для надання правильної оцінки спірним правовідносинам сторін, в даній адміністративній справі підлягають дослідженню обставини, зокрема, щодо фактичного вчинення спірних господарських операцій ПуАТ «КДЗ» з контрагентами ТОВ «Смартінк» (); ТОВ «Ареа-Сервіс» () та ТОВ «Мираторис» (), а також правомірність формування податкового кредиту з ПДВ за результатами відповідних господарських операцій.

Щодо здійснення господарських операцій позивача із даними контрагентами, судом встановлено та враховано таке.

Між ПуАТ «КДЗ» та ТОВ «Ареа-Сервіс» (постачальник) укладено договір поставки від 03.02.2014 №09/18/2014 (т.1, а.с.54), за умовами якого постачальник здійснює поставку продукції виробничо-технічного призначення (надалі товар) у власність покупця за кількістю, в термін та ціною, погодженою сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною ціього договору (п.1.1 договору), а покупець приємає товар у власність та оплачує його вартість згідно з умовами цього договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах, погоджених сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору згідно вимог Міжнародних правил про тлумачення термінів Інкоермс у редакції 2000 року. Місце поставки погоджується сторонами у відповідній специфікації.

Відповідно до п.2.2 договору при передачі товару постачальник надає покупцю відповідні товаросупроводжувальні документи: податкову накладну, рахунок-фактуру та акт прийомки товару, а згідно з п.2.3 договору датою поставки та переходу права власності на товар при поставці автомобільним транспортом є дата зазначена у товарно-транспортній накладній.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість та порядок ошлати товару, що постачаеться Постачальником встановлюеться Сторонами у специфiкацiях до цього договору, а згідно з п. З.2. розрахунки за товар, що постачається, здiйснюється покупцем шляхом безготiвкового перерахування необхiдноi суми на поточний банкiвськиЙ рахунок Постачальника або в iншiй не забороненiй дiючим законодавством формi.

Також відповідно до п 4.1. договору товар ввaжається здaним Постачальником та прийнятим Покупцем за кiлькiстю згiдно кiпькостi мiсць у видатковiй накладнiй або aкті прийому-передачi товару. Якiсть товару, що постачається повинна вiдповiдати ГОСТ (ДСТУ), ТУ, СТП та iншiй нормативно-технiчнiй доументацii. зазначенiй у специфiкацii.

Відповідно до специфікації №1 від 03.02.2014 до договору поставки від 03.02.2014 №09/18/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 3 106 519.20 грн, в тому числі 517 753, 20 грн. ПДВ за умовами поставки DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі лютого 2014 року (т.1, а.с.55)..

Відповідно до специфікації №2 від 03.03.2014 до договору поставки від 03.02.2014 №09/18/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 3 670 073,04 грн, в тому числі 611 678, 84 грн. ПДВ за умовами поставки DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі березня 2014 року (т.1, а.с.56)..

Відповідно до додаткової угоди №1 від 30.04.2014 до договору поставки від 03.02.2014 №09/18/2014 сторони змінили порядок розрахунків, зокрема, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 1 151 478,50 грн. на поточний банківський рахунок постачальника та шляхом передачі у власність постачальника простих векселів на загальну суму 5 625 113, 74 грн. (т.1, а.с.57).

На підтвердження операцій за вказаним договором до матеріалів справи долучено видаткові накладні №1 вiд 18.02.2014, Ns 2 вiд 19.02.2014, № 3 вiд 20.02.2014, № 1 вiд 03.03.2014, № 4 вiд 13.03.2014, №6 від 21.0З.2014, № 18 від 24.03.2014, Ns 7 вiд 25.03.2014, товарно-транспортні накладні вiд 18.02.2014, 19.02.2014, 20.02.2014, 03.03.2014, 13.03.2014, 21.03.2014, 24.03.2014, 25.03.2014, прихідні ордери (т.3, а.с.177-196, 248-250, т.4 а.с.1-8, 187-231), операції по взаєморозрахунках з ТОВ «Ареа-Сервіс» відображені в бухгалтерському обліку, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 по розрахунках з ТОВ «Ареа-Сервіс» (т.1, а.с.41), акт приймання-передачі векселів від 30.04.2014 на загальну суму 5 625 113,74 грн., всього 6 векселів з серіями та номерами (т.1, а.с.42), прибутковими ордерами, вимогами (т.1 а.с.45-48 зворот, 59-61), а також зафіксовано в акті перевірки (а.с.134-135, т.3).

За результатами здійснених операцій в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податковi накладнi вiд 18.02.2014 №1 на суму ПДВ 147856,40 грн., вiд |9.02.2014 № 2 на суму ПДВ 185 169,60 грн., вiд 20.02.2014 №3 на суму ПДВ 184 727,20 грн, вiд 03.03.2014 № 1 на суму ПДВ 172 836,40 грн., вiд 13.03.2014 № 4 на суму ПДВ 147 803,20 грн., вiд 2I.03.2014 №б на суму ПДВ 96 475,4О грн., вiд 24.03.2014 №18 на суму ПДВ 123 119,20 грн., вiд 25.03,20|4 № 7 на суму ПДВ 71 444,64 грн. (номенклатуру наведено у додатку 4 до акту перевiрки), тобто контролюючим органом вказаний факт не заперечується.

Між ПуАТ «КДЗ» та ТОВ «Мираторис» (постачальник) укладено договір поставки від 10.02.2014 №09/19/2014 (т.1, а.с.51), за умовами якого постачальник здійснює поставку продукції виробничо-технічного призначення (надалі товар) у власність покупця за кількістю, в термін та ціною, погодженою сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною ціього договору (п.1.1 договору), а покупець приємає товар у власність та оплачує його вартість згідно з умовами цього договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах, погоджених сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору згідно вимог Міжнародних правил про тлумачення термінів Інкоермс у редакції 2000 року. Місце поставки погоджується сторонами у відповідній специфікації.

Відповідно до п.2.2 договору при передачі товару постачальник надає покупцю відповідні товаросупроводжувальні документи: податкову накладну, рахунок-фактуру та акт прийомки товару, а згідно з п.2.3 договору датою поставки та переходу права власності на товар при поставці автомобільним транспортом є дата зазначена у товарно-транспортній накладній.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість та порядок ошлати товару, що постачаеться Постачальником встановлюеться Сторонами у специфiкацiях до цього договору, а згідно з п. З.2. розрахунки за товар, що постачається, здiйснюється покупцем шляхом безготiвкового перерахування необхiдноi суми та поточний банкiвський рахунок Постачальника або в iншiй не забороненiй дiючим законодавством формi.

Також відповідно до п 4.1. договору товар ввaжається здaним постачальником та прийнятим покупцем за кiлькiстю згiдно кiпькостi мiсць у видатковiй накладнiй або aкті прийому-передачi товару. Якiсть товару, що постачається повинна вiдповiдати ГОСТ (ДСТУ), ТУ, СТП та iншiй нормативно-технiчнiй доументацii. зазначенiй у специфiкацii.

Відповідно до специфікації №1 від 10.02.2014 до договору поставки від 10.02.2014 №09/19/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 1 399 717,20 грн, в тому числі 233 285,20 грн. ПДВ за умовами поставки DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі лютого 2014 року (т.1, а.с.52).

Відповідно до специфікації №2 від 03.03.2014 до договору поставки від 10.02.2014 №09/19/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 3 317 439,24 грн, в тому числі 552 906 грн. ПДВ за умовами поставки DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі березня 2014 року (т.1, а.с.52 зворот).

Відповідно до додаткової угоди №1 від 30.04.2014 до договору поставки від 10.02.2014 №09/19/2014 сторони змінили порядок розрахунків, зокрема, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 306 615,17 грн. на поточний банківський рахунок постачальника та шляхом передачі у власність постачальника простих векселів на загальну суму 4 410 541,27 грн(т.1, а.с.53)..

На підтвердження операцій за вказаним договором до матеріалів справи долучено видаткові накладні про придбання у ТОВ «Мираторис» запчастин: № 1 вiд 21.02.2014, №2 вiд 24.02.2014, №3 вiд 25.02.2014, №29 вiд 03.03.2014, № З0 вiд 04.03.2014, Ns 31 вiд 06.03.2014, № 82 вiд 20.03.2014, № 81 вiд 20.03.20Т4, № 83 вiд 21.0З.2014, № 84 вiд 24.0З.2014, № 85 вiд 25.03.2014 Ns 86 вiд 26.0З.2014, № 87 вiд 27.0З.2014, товарно-транспортні накладні від 21.02.2014, 24.02,2014, 25.02.2014, 03.03.2014, 04.03.2014, 06.03.2014, 20.03.2014, 20.03.2014, 20.03. 2014, 20.03.2014, 24.03.2014, 25.03.2Ol4, 26.03.20l14, 27.03.2014, прихідні ордери (т.3, а.с.202-247, т.4 а.с.9-23, 128-186), операції по взаєморозрахунках з ТОВ «Мираторис» відображені в бухгалтерському обліку, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 по розрахунках з ТОВ «Мираторис» (т.1, а.с.42 зворот, 43), акт приймання-передачі векселів від 30.04.2014 на загальну суму 4 410 541,27 грн., всього 5 векселів з серіями та номерами (т.1, а.с.43 зворот), прибутковими ордерами, вимогами (т.1 а.с. 67), а також зафіксовано в акті перевірки

За результатами здійснених операцій в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податковi накладнi №1 вiд 21.02.2014 на суму ПДВ 83 741,60 грн., № 2 вiд 24.02.20|4 суму ПДВ 50 893,0 грн., Ns 3 вiд 25.02.2014 суму ПДВ 98 651,60 грн., № 29 вiд 03.03.2014 суму ПДВ 13 008,80 грн., № 30 вiд 04.03.2014 суму ПДВ 83 741,60 грн., № 31 вiд 06.03.2014 суму ПДВ 55 263,20 грн., № 82 вiд 20.03.2014 суму ПДВ 51 375,80 грн., № 81 вiд 20.03.2014 суму ПДВ 101 799,20 грн., № 83 вiд 21.0З.2014 суму ПДВ 52 555,20 грн., № 84 вiд 24.03.2014 суму ПДВ 8З 741,60 грн., № 85 вiд 25.0З.2014 суму ПДВ 15 76З,20 грн., № 86 вiд 26.0З.20|4 суму ПДВ 15 76З,20 грн., №87 вiд 27.0З.2014 суму ПДВ 101 488,54 грн. (номенклатуру наведено у додатку 4 до акту перевiрки), тобто податковим органом даний факт не заперечується.

Також між ПуАТ «КДЗ» та ТОВ «Смартінк» (постачальник) укладено договір поставки від 08.01.2014 №09/05/2014 (т.1, а.с.70), за умовами якого постачальник здійснює поставку продукції виробничо-технічного призначення (надалі товар) у власність покупця за кількістю, в термін та ціною, погодженою сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною ціього договору (п.1.1 договору), а покупець приємає товар у власність та оплачує його вартість згідно з умовами цього договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах, погоджених сторонами у відповідних специфікаціях до цього договору згідно вимог Міжнародних правил про тлумачення термінів Інкоермс у редакції 2000 року. Місце поставки погоджується сторонами у відповідній специфікації.

Відповідно до п.2.2 договору при передачі товару постачальник надає покупцю відповідні товаросупроводжувальні документи: податкову накладну, рахунок-фактуру та акт прийомки товару, а згідно з п.2.3 договору датою поставки та переходу права власності на товар при поставці автомобільним транспортом є дата зазначена у товарно-транспортній накладній.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість та порядок ошлати товару, що постачаеться Постачальником встановлюеться Сторонами у специфiкацiях до цього договору, а згідно з п. З.2. розрахунки за товар, що постачається, здiйснюється покупцем шляхом безготiвкового перерахування необхiдноi суми та поточний банкiвський рахунок Постачальника або в iншiй не забороненiй дiючим законодавством формi.

Також відповідно до п 4.1. договору товар ввaжається здaним постачальником та прийнятим покупцем за кiлькiстю згiдно кiпькостi мiсць у видатковiй накладнiй або aкті прийому-передачi товару. Якiсть товару, що постачається повинна вiдповiдати ГОСТ (ДСТУ), ТУ, СТП та iншiй нормативно-технiчнiй доументацii. зазначенiй у специфiкацii.

Відповідно до специфікації №1 від 08.01.2014 до договору поставки від 08.01.2014 №09/05/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 1 476 608.40 грн, в тому числі 248 101,40 грн. ПДВ за умовами поставки DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі січня 2014 року(т.1, а.с.71).

Відповідно до специфікації №2 від 17.01.2014 до договору поставки від 08.01.2014 №09/05/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 105 828.01 грн, в тому числі 17 638,00 грн. ПДВ за умовами поставки DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі січня 2014 року(т.1, а.с.71 зворот).

Відповідно до специфікації №3 від 20.01.2014 до договору поставки від 08.01.2014 №09/05/2014 сторонами обумовлено поставку визначеного в специфікації товару згідно з переліком на загальну суму 1 159 045,20 грн, в тому числі 193 174,20 грн. ПДВ за умовами поставки DOU склад покупця м.Красноармійськ. Поставка здійснюється на протязі січня 2014 року(т.1, а.с.72).

Відповідно до додаткової угоди №1 від 25.03.2014 до договору поставки від 08.01.2014 №09/05/2014 сторони змінили порядок розрахунків, зокрема, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 219 318,53 грн. на поточний банківський рахунок постачальника та шляхом передачі у власність постачальника простих векселів на загальну суму 2 522 163,08 грн(т.1, а.с.72 зворот).

На підтвердження операцій за вказаним договором до матеріалів справи долучено видаткові накладні про придбання у ТОВ «Смартінк» запчастин: № 1 вiд 14.01.2014, №2 вiд 15.01.2014, №3 вiд 16.01.2014, №4 вiд 17.01.2014, № 5 вiд 22.01.2014, Ns 6 вiд 24.01.2014, № 8 вiд 29.01.2014, № 9 вiд 28.01.20Т4, № 10 вiд 30.01.2014, товарно-транспортні накладні від 14.01.2014, 15.01,2014, 16.01.2014, 17.01.2014, 22.01.2014, 24.01.2014, 29.01.2014, 28.01.2014, 30.01.2014, прихідні ордери (т.4, а.с.24-63, 232-250, т.5 а.с.1-37), операції по взаєморозрахунках з ТОВ «Смартінк» відображені в бухгалтерському обліку, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 по розрахунках з ТОВ «Смартінк» (т.1, а.с.44), акт приймання-передачі векселів від 31.03.2014 на загальну суму 2 522 163,08 грн., всього 6 векселів з серіями а номерами (т.1, а.с.44 зворот), прибутковими ордерами, вимогами (т.1, а.с.74-75 зворот), а також зафіксовано в акті перевірки.

За результатами здійснених операцій в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровано податковi накладнi №1 вiд 14.01.2014 на суму ПДВ 135 916,80 грн., № 2 вiд 15.01.20|4 суму ПДВ 83 760,00 грн., Ns 3 вiд 16.01.2014 суму ПДВ 26 424, 60 грн., № 4 вiд 24.01.2014 суму ПДВ 14 238,00 грн., № 8 вiд 29.01.2014 суму ПДВ 18 608,00 грн., № 9 вiд 28.01.2014 суму ПДВ 111 195,60 грн., № 10 вiд 30.01.2014 суму ПДВ 63 370,60 грн. (номенклатуру наведено у додатку 4 до акту перевiрки), тобто податковим органом даний факт не заперечується.

За укладеними договорами позивач придбавав у контрагентів запчастини до пресів та млинів, відпуск запчастин до млинів проводився на підставі дефектних актів, що зафіксовані у матеріальних звітах. Після заміни складався акт вводу в експлуатацію. Факт використання придбаного товару у власній господарській діяльності підтвержується долученими до матеріалів справи журналами реєстрації довіреностей (із записами щодо надання довіреностей для отримання ТМЦ від контрагентів), документами щодо внутрішнього обліку, а також щодо руху ТМЦ між структурними підрозділами підприємства та використання ними поставлених ТМЦ у виробничому процесі підприємства, а саме актами на списання матеріалів, дефектними актами, актами встановлення, актами надходження матеріальних цінностей після заміни комплектуючих, накладними на переміщення (т.1 а.с.49 50, 58, 62-66, 67-69, 77-106, 122- 232, т.3 а.с.197-202), матеріальними звітами цехів (т.5 а.с.59-142), актами, вимогами, матеріальними звітами по ОЕЕЦ, актами РМЦ, сировинного цеху, дробильного цеху і дробильно-помольного цеху (т.5 а.с.163-250, т.6 а.с.1-245, т.7 а.с.1-94), вимогами по РМЦ, по ОЕЕЦ, по ДВЦ, вимогами, накладними по ДПЦ, накладними по електродільниці, РМЦ, ОЕЕЦ, ДПЦ, матеріальними звітами по ДВЦ, ДПМ, по сировинному цеху, ОЕЕЦ, рахунками, оборотами по РМЦ, ОЕЕЦ, ДПЦ, обіговими рахунками, відомостями, актами видачі, дефектними актами, актами на списання, актами на видачу, актами встановлення, актами виконаних робіт (т.7 а.с.121-250, т.8 а.с.1.-250, т.9 а.с.1-250, т.10 а.с.1-250, т.11 а.с.1-53).

В подальшому, після остаточного використання отриманого вiд постачальникiв товару, його було належним чином передано у якостi вiдходiв виробництва (металобрухт) спецiалiзованому пiдприємству, що має вiдповiдну лiцензiю для здiйснення господарської дiяльностi iз заготiвлi брухту чорних металiв.

Судом досліджено та проаналізовано вищенаведені документи бухгалтерського обліку, якими оформлено спірні господарські операції з вищевказаними контрагентами та встановлено, що такі документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують реальність руху активів позивача в межах господарської діяльності з метою отримання прибутку.

Також суд враховує, що вказані документи є первинними документами в розумінні закону, які належить складати для даного виду господарських операцій, а відтак є належними та допустимими доказами у розумінні статей 73-76 КАС України.

Відповідно до статті 83 ПК України, для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок, підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

В силу приписів статей 44, 83 ПК України, посадові особи податкового органу під час проведення перевірки були зобов`язані врахувати надані позивачем первинні документи. У разі, якщо первинні документи, надані платником податків під час проведення перевірки, викликають сумніви у їх достовірності, акт документальної перевірки повинен містити посилання на докази, що доводять складання таких документів без реального здійснення господарських операцій.

В акті перевірки від 10.06.2014 зафіксовано, що господарські операції між ПуАТ «КДЗ» із ТОВ «Ареа-Сервіс» (код за ) на суму 5 647 160 грн (ПДВ 1 129 432 грн) за лютий, березень 2014 року, ТОВ «Мираторис» (код за ) на суму 3 930 960 грн (ПДВ 786 192 грн) за лютий, березень 2014 року., ТОВ «Смартінк» (код за ) на суму 2 284 568 грн (ПДВ 456 914 грн) за січень 2014 року фактично не здійснювались, тому первинні документи (договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні тощо), не є підставою для бухгалтерсього обліку, оскільки не фіксують факт здійснення господарських операцій.

Судом проаналізовано надані позивачем докази та досліджено зміст спірних господарських операцій з ТОВ «Ареа-Сервіс» (код за ), ТОВ «Мираторис» (код за ), ТОВ «Смартінк» (код за ) в їх сукупному взаємозв`язку, проведено комплексний аналіз спірних господарських операцій та їх окремих складових елементів через призму аргументів контролюючого органу.

Оцінюючи доводи відповідача на заперечення реальності здійснення позивачем задокументованих господарський операцій та на обґрунтування своїх висновків про порушення позивачем податкового законодавства, які були покладені в основу оспорюваних рішень, суд надає їм критичної оцінки, позаяк, вони не можуть вважатися такими, що повністю і достовірно доводять протиправність діяльності саме позивача та, відтак, не є такими, що безсумнівно підтверджують правомірність застосування до позивача відповідальності.

У цьому контексті суд у першу чергу підкреслює, що контролюючим органом базовано свої міркування на оцінці діяльності контрагентів позивача, яка носить фактично умоглядний характер, позаяк, відповідні висновки податкового органу ґрунтуються на аналізі наявності у нього інформації, а не шляхом безпосереднього дослідження конкретних правовідносин у частині дійсної можливості чи неможливості здійснення певних господарських операцій.

Фактично доводи відповідача про нереальність проведених позивачем господарських операцій з контрагентами не підтверджені доказами, які б відповідали критеріям належності, допустимості та достовірності, чим не усунуто сумнівів у обґрунтованості таких тверджень контролюючого органу.

Згідно з вимогами чинного законодавства позивач не має обов`язку відслідковувати правильність чи законність ведення господарської діяльності кожним із його контрагентів. Реальність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується первинними документами, відбувся реальний рух активів в процесі здійснення цих операцій, а тому відсутні законні підстави для визначення позивачу податкових зобов`язань. Допущені самим контрагентом порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо цього ж контрагента та не впливають на податкові зобов`язання позивача. Наявність у позивача податкових та видаткових накладних по господарських операціях, що перевірялися, а також відповідних розрахункових документів, дані яких враховані та відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача, повністю підтверджують законність нарахування податкового кредиту та податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а також підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача. При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Доводи податкового органу про невиконання позивачем та його контрагентами умов договору, оскільки сторонами при укладанні договору не визначено вартість та порядок оплати товару (до перевірки надані специфікації, в яких не зазначено порядок оплати товару) є безпідставними та спростовуються умовами укладених договорів, в яких передбачено, що вартість та порядок ошлати товару, що постачаеться Постачальником встановлюеться Сторонами у специфiкацiях до цього договору (п. 3.1. договору), розрахунки за товар, що постачається, здiйснюється покупцем шляхом безготiвкового перерахування необхiдноi суми на поточний банкiвський рахунок Постачальника або в iншiй не забороненiй дiючим законодавством формi (п. З.2. договору), укладених до них специфікацій, в яких передбачено вартість поставки на кожну партію товару з визначеним переліком, умови поставки DOU склад покупця м.Красноармійськ та строк поставки, а також умовами укладених додаткових угод до договору, якими в подальшому було змінено умови та порядок розрахунку за поставлений товар. Отже, зазначеними вище договорами поставки, в тому числі з урахуванням додаткових угод та специфікацій, сторони узгодили всі суттєві умови щодо поставки замовлених товарів.

За висновками акту перевірки щодо нереальності господарських операцій позивачем не надано нормативно-технічну документацію та відповідні сертифікати, що підтверджують якість та відповідність товару, особливо враховуючи специфічність придбаного товару (прес-форми для виготовлення динасу та запасні частини для пресів), не надано документи, що підтверджують якість придбаного товару та специфікаціях, не зазначено нормативно-технічну документацію, ГОСТ (ДСТУ), ТУ, СТП або не вказано, що товар не підлягає сертифікації.

Суд зазначає, що відповідно до Переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 №28 (у редакції наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.11.2013 №1308), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.05.2005 за №466/10746, товари, поставлені на адресу позивача зазначеними контрагентами, не підлягали обов`язковій сертифікації.

Водночас інформація про технічні характеристики, гарантійні зобов`язання, сертифікати відповідності, паспорти якості продукції до поставленого товару та виробника зазначалися сторонами у специфікаціях та/або первинних документах (містяться в найменуванні ТМЦ, у видаткових накладних тощо).

Суд зазначає. що наявність чи відсутність окремих документів щодо якості певного товару (його технічних характеристик тощо) не може свідчити про реальність чи нереальність господарських операцій, в тому числі нівелювати право платника податків для їх використання для визначення підприємством доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування, а також на формування податкового кредиту. Зазначені обставини жодним чином не порушують договірних засад із контрагентами, жодних недоліків неналежної якості товарів під час їх використання у господарській діяльності не було виявлено, протилежного відповідачем не доведено.

Суд критично оцінює доводи податкового органу про неможливість відстежити номенклатуру товарів по ланцюгу постачання та визначити схему руху товарів від безпосереднього виробника до кінцевого споживача ПрАТ «КДЗ» з огляду на те, що податкові накладні, включені до податкового кредиту контрагентами від їх постачальників не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, так як вони дроблені на суму ПДВ менш 10,0 тис. грн., оскільки діючим на той час законодавством була передбачена така можливість, що податковим органом не заперечується. Водночас сам факт неможливості відстежити номенклатуру товарів по ланцюгу постачання та визначити схему руху товарів від безпосереднього виробника до кінцевого споживача ПрАТ «КДЗ» не може свідчити про

нереальність проведених операцій з постачання товарів та приховування номенклатури товару у складі податкового кредиту.

За висновками податкового органу актами про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів позивача щодо підтвердження господарських відносин із контрагентами покупцями та постачальниками встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій при продажу запасних частин між товариствами та їх контрагентами-покупцями, в тому числі ПуАТ «КДЗ», що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків.

Суд зазначає, що за відсутності платника податків за податковою адресою контролюючим органом складається акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб`єкта господарювання, який за своєю формою та змістом не може містити висновки про документальне не підтвердження реальності здійснення господарських операцій з контрагентами, оскільки у такому випадку первинні документи контролюючим органом не перевірялися, а дані, відображені у них, не співставлялися з даними обліку. У випадку неможливості проведення зустрічної звірки через відсутність платника податків за податковою адресою, контролюючий орган складає відповідний акт, і лише після залучення суб`єкта господарювання до проведення звірки та отримання від нього інформації має право проводити таку звірку, досліджувати, аналізувати зміст та обсяг первинних документів, та як наслідок, робити висновок про підтвердженість або непідтвердженість господарських операцій з контрагентами.

Суд враховує, що відсутність за місцезнаходженням контрагентів позивача встановлено вже після вчинення ними правочинів, що зазначені в податкових накладних. Так, за висновками податкового органу ТОВ «Смартінк» (), не звітує з травня 2014 року, остання звітність надана 16.04.2014 (декларація з ПДВ за березень 2014 року). Свідоцтво платника ПДВ анульовано 16.04.2014 з причини «до ЄДР внесено запис про вiдсутнiсть за мiсцезнаходженням»; ТОВ «Ареа Сервіс» (), не звітує з травня 2014 року, остання звітність надана 16.04.2014 (декларація з ПДВ за березень 2014 року). Свідоцтво платника ПДВ анульовано 24.06.2014 (причина - до ЄДР внесено запис про вiдсутнiсть за мiсцезнаходженням), ТОВ «Мираторис» (), не звітує з травня 2014 року, остання звітність надана 16.04.2014 (декларація з ПДВ за березень 2014 року). Свідоцтво платника ПДВ анульовано 19.05.2015 (причина - не надання звітності протягом року). Водночас спірні господарські операції здійснювалися у період з січня по березень 2014 року, тобто на момент подання звітності контрагентами позивача. Також в матеріалах справи наявний лист про зміну адреси ТОВ «Смартінк» з 28.01.2014 на місто Херсон, вулиця Поповича,буд 19а, кімн 206, направлений на адресу позивача (а.с.40, 189 зворот, т.1). Отже, вказані порушення не впливають на дійсність господарських операцій чи податкових накладних, що мали місце на момент їх вчинення (видання), та не є підставами скасування останніх.

Суд також враховує, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19.06.2014 по справі №805/6604/14, яка набрала законної сили, дії Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька були визнані протиправними щодо корегування показників податкової звітності ТОВ «Мираторис» в АІС «Податковий блок» «Підсистемі автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» за період лютий та березень 2014 року на підставі акту №294/05-62-22-02/38846025 від 29.04.2014. а постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року у справі №805/6597/14 визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області щодо корегування показників податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «АРЕА СЕРВІС» в АІС «Податковий блок» підсистемі «Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» на підставі акту №505/05-63-22-03/38846030 від 14 травня 2014 року за період лютий, березень 2014 року, тобто зобов`язано Державну податкову інспекцію у Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області відновити в АІС «Податковий блок» підсистемі «Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» показники податкової звітності ТОВ "АРЕА-СЕРВІС" за період лютий, березень 2014 року, що зазначені у податкових деклараціях з податку на додану вартість. Отже вказаними судовими рішеннями спростовуються доводи податкового органу про порушення, зафіксовані податковими органами в актах перевірки контрагентів позивача - ТОВ «Мираторис» №294/05-62-22-02/38846025 від 29.04.2014 та здійснені на його підставі коригування податкових зобов`язань цього контрагента по взаємовідносинам із позивачем у період за лютий 2014 року та ТОВ «АРЕА СЕРВІС» №505/05-63-22-03/38846030 від 14.05.2014 та здійснені на його підставі коригування податкових зобов`язань цього контрагента по взаємовідносинах із позивачем у період лютий, березень 2014 року.

Суд критично оцінює покликання контролюючого органу на нібито очевидну недостатність ресурсів для виконання ТОВ «Ареа-Сервіс» (код за ), ТОВ «Мираторис» (код за ), ТОВ «Смартінк» (код за ) усіх декларованих поставок (на користь позивача), позаяк, такі висновки відносяться до категорії припущень. Слід зауважити, що висновки про відсутність у контрагентів позивача трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте така податкова інформація, носить виключно інформативний характер.

Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган, а може свідчити, наприклад, про певні порушення зі сторони відповідних контрагентів при веденні податкового обліку чи оформленні загалом власної господарської діяльності (що не є тотожним висновку про неможливість здійснення тих чи інших операцій, які в реальності можуть відбуватися).

Контролюючим органом не було доведено на підставі належних та допустимих доказів, що наявні у контрагентів позивача власні чи залучені в будь-який спосіб трудові та матеріально-технічні ресурси були справді недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товарів, які обумовлені укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано відповідних доказів, які би беззаперечно свідчили про протиправну поведінку контрагентів і про обізнаність платника податків (позивача) щодо такої поведінки, підтверджували би злагодженість дій між ними (контрагентами й позивачем при вчиненні відповідних порушень).

Аналізуючи доводи контролюючого органу щодо нереальності здійснюваних операцій, які грунтуються на відсутності реальної можливості у контрагентів позивача здійснювати поставку товару/ на користь останнього в зв`язку з відсутністю у контрагентів достатньої чисельності працівників, основних фондів, відсутністю матеріально-технічної і технологічної можливості здійснення перевезення (навантаження/розвантаження), зберігання, переробки відповідних обсягів товару (його фізичного руху) в обмежені проміжки часу, суд оцінює їх також критично з огляду на те, що недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах. При цьому відповідачем в акті перевірки не заперечується наявність саме у позивача необхідних основних засобів, працівників, складських приміщень, які є необхідними для такого роду діяльності. Відсутність таких умов у контрагентів жодним чином не впливає на можливість самого позивача здійснювати спірні господарські операції.

В свою чергу, ПрАТ «КДЗ» має власні основні засоби (цехи), трудові ресурси, спеціалізується на виробництві і продажу вогнетривких динасових виробів, які застосовуються в самих різних виробничих умовах металургійної, скляної, ювелірної, машинобудуванні та інших галузях промисловості. Саме для використання у виробничому циклі або з виробничих потреб відповідна продукція придбавалася підприємством у відповідних контрагентів, в т.ч. з метою забезпечення належного виробничого процесу, про що свідчать відповідні бухгалтерські документи, зокрема документи внутрішнього обліку, які були надані до перевірки.

В обґрунтування прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача в основному ґрунтуються на даних податкової інформації щодо контрагентів, а не з аналізу суті та наслідків господарських операцій, що, в свою чергу не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Суд відзначає, що на час складення відповідного акту за результатами перевірки та прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення відповідачем не тільки не було здобуто належних, допустимих і достовірних доказів, які би обґрунтовано засвідчували порушення зі сторони платників податків, а й не доведено наявності підстав для відповідальності позивача за такі порушення.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування витрат чи податкового кредиту, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Указана позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема в постановах від 20.03.2020 у справі № 813/5407/15, від 16.04.2020 у справі №810/3443/18, від 30.09.2021 у справі № 400/1986/19.

Висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріально-технічних ресурсів зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.03.2021 у справі №826/9061/17.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, зокрема в постановах від 30.09.2021 у справі №400/1986/19, від 28.12.2022 у справі №520/1284/19, від 31.10.2023 у справі 520/18341/21, відносно того, що інформація, яка міститься в інформаційних базах даних контролюючих органів носить інформативний характер, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не може бути самостійним та належним доказом в розумінні процесуального закону щодо наявності порушень податкового законодавства. При цьому Верховним Судом постійно наголошується про необхідність дослідження сукупності обставин справи та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій у конкретному спірному випадку. Такі обставини, зокрема як відсутність у контрагентів технічних, технологічних, трудових та інших ресурсів можуть свідчити на користь висновку про нереальність господарських операцій виключно за наявності підтвердження таких обставин належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами та в сукупності з іншими встановленими обставинами, які також мають свідчити про безпідставність (неправомірність) формування даних податкового обліку.

У цьому контексті також потрібно зазначити, що самі по собі порушення податкового законодавства, допущені постачальником у ланцюгу постачання товарів/робіт/послуг (навіть у разі їх існування), тягнуть негативні наслідки саме для такого постачальника та не можуть автоматично впливати на право позивача (який не був безпосереднім учасником відповідних правовідносин) на віднесення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків (позивача) з недобросовісними платниками податків із метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями цих осіб чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для висновку про необґрунтованість податкової вигоди.

В спірному випадку, відсутні будь-які достовірні свідчення про те, що ПуАТ «КДЗ» було обізнане або навіть могло бути обізнане з неналежною діяльністю ТОВ «Ареа-Сервіс» (код за ), ТОВ «Мираторис» (код за ), ТОВ «Смартінк» (код за ) чи їх дальших контрагентів.

Суд критично оцінює покликання контролюючого органу на наявність кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000077 щодо ТОВ «Смартінк», оскільки попри сплив тривалого періоду часу від виникнення спірних правовідносин (більше десяти років) відповідач так і не подав доказів прийняття будь-яких рішень в порядку кримінального судочинства, що встановлювали б преюдицію при доказуванні у спорі щодо добросовісності дій платника податків та його контрагентів.

Відповідно до частини 6 статті 78 КАС вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Наявність кримінальних проваджень щодо контрагента позивача, в якому не винесено вироку суду в кримінальному провадженні, в силу приписів частини шостої статті 78 КАС України не є підставою для висновку про нереальність господарських операцій.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 у справі №826/6280/13-а, від 11.06.2020 у справі №805/3872/17-а, від 29.07.2021 у справі №580/2317/19.

Суд враховує, що відповідачем не встановлено факту на момент здійснення господарських відносин позивачем з контрагентом ТОВ «Смартінк» щодо наявності у кримінальному провадженні вироків відносно посадових осіб вказаного суб`єкта господарювання.

Крім того, суд не погоджується з твердженням відповідача про нереальність господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами з підстав неналежного відображення таких операцій у податковому обліку контрагентами позивача та суб`єктами господарювання, з якими мали відносини контрагенти позивача, оскільки, як зазначалось раніше, платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів та інших суб`єктів господарювання у ланцюгу постачання. Якщо контрагент позивача в подальшому не дотримувався у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.

Суд зазначає, що неподання контрагентами фінансової та податкової звітності, або ж подання її з порушенням строків, чи з допущенням помилок, і взагалі будь-яке порушення податкової дисципліни, не може свідчити про неотримання товару позивачем від постачальників, а наслідки такого порушення перекладатися на контрагентів, з якими постачальник перебуває у взаємовідносинах. Формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктами господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд також звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.11.2023 у справі №520/14316/19, відповідно до якої чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобовя`зань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності обставин, які б могли свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні на підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Також суд не приймає до уваги посилання податкового органу на окремі недоліки в оформленні первинних документів платника податків, оскільки формальні недоліки в первинних документах повинні оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи.

Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - змісту робіт, послуг, використаних матеріалів, робіт, тощо. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.

Зазначена позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 20.09.2024 у справі № 1.380.2019.002186.

Вищевикладене цілком узгоджується із змінами, внесеними Наказом Міністерства фінансів України від 20.06.2018 №565 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.07.2018 №818/32270) до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Так, відповідно зазначених змін, пункт 2.4 глави 2 Положення доповнено новим абзацом такого змісту: «Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.».

Так реальність виконання операцій з поставки контрагентами продукції (запасних частин) на адресу позивача підтверджуються належними документами первинного обліку, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, а саме договорами поставки, додатковими угодами та специфікаціями, видатковими накладними, податковими накладними; транспортування придбаного товару здійснювалось власними силами постачальників та було оформлено складенням товаротранспортних накладних, а придбаний товар було використано позивачем у власній господарській діяльності з виробництва продукції для кінцевих споживачів, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами на списання матеріалів, дефектними актами, актами встановлення, актами надходження матеріальних цінностей після заміни комплектуючих, накладними на переміщення (т.1 а.с.49 50, 58, 62-66, 67-69, 77-106, 122- 232, т.3 а.с.197-202), матеріальними звітами цехів (т.5 а.с.59-142), актами, вимогами, матеріальними звітами по ОЕЕЦ, актами РМЦ, сировинного цеху, дробильного цеху і дробильно-помольного цеху (т.5 а.с.163-250, т.6 а.с.1-245, т.7 а.с.1-94), вимогами по РМЦ, по ОЕЕЦ, по ДВЦ, вимогами, накладними по ДПЦ, накладними по електродільниці, РМЦ, ОЕЕЦ, ДПЦ, матеріальними звітами по ДВЦ, ДПМ, по сировинному цеху, ОЕЕЦ, рахунками, оборотами по РМЦ, ОЕЕЦ, ДПЦ, обіговими рахунками, відомостями, актами видачі, дефектними актами, актами на списання, актами на видачу, актами встановлення, актами виконаних робіт (т.7 а.с.121-250, т.8 а.с.1.-250, т.9 а.с.1-250, т.10 а.с.1-250, т.11 а.с.1-53).

В подальшому, після остаточного використання отриманого вiд постачальникiв товару, його було належним чином передано у якостi вiдходiв виробництва (металобрухт) спецiалiзованому пiдприємству, що має вiдповiдну лiцензiю для здiйснення господарської дiяльностi iз заготiвлi брухту чорних металiв.

Водночас доводи податкового органу про порушення позивачем ведення обліку запасних частин, який не дає змоги прослідити кратність використання прес-форм, ідентифікувати їх в розрізі дати надходження та списання у виробництво, оприбутковування відходів та їх подальшого використання, на переконання суду, не може бути підставою для висновеу про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Суд критично оцінює доводи податкового органу про офорпмлення товарно-транспортних накладних контрагентами на адресу ПуАТ «КДЗ» з порушеннями норм заповнення товарно-транспортних накладних, затверджених наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» від 14.10.1997 №363 із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства інфраструктури України від 05.12.2013 № 983, зазначення у товарно-транспортних накладних перевізником інших підприємців та автомобілі, зв`язок з якими неможливо встановити, а отже неможливо встановити фактичного перевізника товарів.

Суд зазначає, що за умовами укладених договорів з контрагентами товарно транспортні накладні складалися підприємствами-постачальниками, а тому зазначення у товарно-транспортних накладних перевізником інших підприємців та автомобілів, зв`язок з якими неможливо встановити, жодним чином не спростовує факт здійснення поставки товарів за відсутності у позивача обов`язку здійснювати таке перевезення та відповідно підтверджувати даний факт. Водночас податковим органом не доведено відсутність у контрагентів позивача укладених договорів на перевезення товару з іншими перевізниками та факт їх здійснення. Відповідач виключив з незрозумілих підстав право особи орендувати транспортний засіб, залучати сторонніх осіб до надання послуг, зокрема працівників, які не обліковуються на підприємстві проте, мають право виконувати вказані роботи/послуги (наприклад: аутстафінг, аутсорсинг та інші).

При цьому суд звертає увагу, що товарно-транспортні накладні не є первинними документами у розумінні законодавства, а є транспортною документацією, яка підтверджує операції саме з надання послуг з перевезення вантажів, а не сам факт придбання товару. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, не встановлюють правил податкового обліку платника податків. З урахуванням наведеного слід зазначити, що оформлення товарно-транспортних накладних з порушеннями не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладене в постановах Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 120/847/20-а, від 07.09.2021 у справі № 813/2013/16, від 11.08.2021 у справі № 420/5652/19, від 13.07.2021 у справі № 808/78/15, від 14.04.2021 у справі № 805/1214/16-а.

Так, у постановах КАС ВС від 13.07.2021 у справі № 808/78/15 (СН/808/48/16) та від 06.08.2021 у справі № 640/18984/18 містяться висновки, що ТТН та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу ТМЦ. Отже, ТТН призначена для обліку руху ТМЦ та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. Таким чином, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як ТГН, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які позивачем віднесено до складу валових витрат, а відтак, і не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з ПДВ. З урахуванням вищенаведеного, у випадку відсутності у платника ТТН та при наявності інших первинних документів, що підтверджують факт поставки товару, платник не може бути позбавлений права отримати податковий кредит, оскільки сама по собі відсутність ТТН не може свідчити про нереальність господарської операції щодо постачання товарів.

Також 29 квітня 2021 року Верховний Суд у справі № 810/3713/16 досліджував питання щодо наслідків та законних підстав відсутності товарно-транспортних накладних при податкових перевірках та зробив наступний висновок: відсутність ТТН не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася, а причини відсутності ТТН у кожному конкретному випадку мають бути досліджені судом.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, який окреслив правило індивідуальної відповідальності платника податків, яке, зокрема, полягає у тому, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Зокрема, у п. 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Європейський суд з прав людини вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Вищенаведений висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив і у рішенні по справі «Бізнес Саппорт Сентр» проти Болгарії», п. 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції.

А відтак, навіть за умови достовірного підтвердження обставин щодо порушення податкового законодавства контрагентами позивача чи іншими особами (подальшими фігурантами по ланцюгу постачання), це не може автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства позивачем, що може мати місце тільки в разі обізнаності позивача з такими порушеннями, в їх сприянні тощо.

За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність формування позивачем даних податкового обліку за результатом господарських операцій з вказаними контрагентами з огляду на те, що факт вчинення спірних операцій підтверджується належними первинними документами, складеними за результатом дійсних, реально виконаних правочинів. Оцінюючи облікові документи, надані позивачем щодо цих операцій, суд визнає їх достовірними та достатніми доказами, що підтверджують як спірні операції, так і задекларовані позивачем показники податкового обліку.

В ході судового розгляду адміністративної справи висновки контролюючого органу щодо складання бухгалтерських документів без реального здійснення господарських операцій не знайшли свого підтвердження та спростовуються наданими позивачем доказами.

Щодо письмових пояснень фахівця Головного управління ДПС у Донецькій області, яка безпосередньо приймала участь у проведенні документальної позапланової виїзної перевірки, якою встановлені порушення, викладені в акті від 10.06.2014 № 593/05-16-22-01/00191738, головного державного інспектора Західного територіального відділу перевірок платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Донецькій області Ященко Тетяни Іванівни, то суд не вважає за доцільне їх аналізувати з огляду на те, що викладені в них доводи і обгрунтування повністю дублюють висновки акта перевірки від 10.06.2014 № 593/05-16-22-01/00191738, яким вже судом надана відповідна оцінка.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення від 22.01.2009 у справі № 3991/03 Булвес АД проти Болгарії Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Європейський суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі Інтерсплав проти України зазначив, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

При цьому слід наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

Також у рішеннях у справах Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції, Європейський суд з прав людини звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 КАС України.

У даній справі відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених допустимими доказами.

Разом з тим, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами податкового обліку, суд дійшов висновку, що первинні документи досліджені в ході судового розгляду та долучені до матеріалів справи складені за результатом фактично проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами, з дотриманням положень Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, містять достатні дані про зміст господарських операцій, їх учасників та підтверджують реальність здійснення таких операцій, а відтак позивачем правомірно сформовано дані податкового обліку за такими господарськими операціями.

Отже, висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог пп.14.1.27, пп.14.1.36, п.44.1 ст.44, п.138.1, пп.138.8.1 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.7 ст.201 ПК України, внаслідок чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 2 372 538 грн., сформованого внаслідок господарських операцій з контрагентами ТОВ «Ареа-Сервіс» (код за ), ТОВ «Мираторис» (код за ), ТОВ «Смартінк» (код за ), не знайшов свого документального підтвердження та повністю спростовано в ході судового розгляду.

За таких обставин, винесене податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2014 є безпідставним та необґрунтованим, не відповідає критеріям правомірності (ч. 2 ст. 2 КАС України), а тому підлягає скасуванню.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, встановлені у цій справі обставини спростовують висновки податкового органу, що висловлені у акті перевірки та слугували підставою для прийняття спірного рішення суб`єктом владних повноважень, з огляду на що податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути судовий збір в сумі 9834,00 грн., в тому числі сплачений за платіжним дорученням №1813 від 03.07.2014 на суму 4872 грн. (а.с.11, т.2) та платіжним дорученням №869 від 17.02.2022 (а.с.24, т.2).

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 19-21, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

вирішив:

адміністративний позов Приватного акціонерного товариства КДЗ (місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Гоголя, 6/8; РНОКПП: 00191738) до Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, 59; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2014, складене Красноармійською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області на підставі акту позапланової виїзної перевірки №593/05-16-22-01/00191738 від 10.06.2014.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, 59; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства КДЗ (місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Гоголя, 6/8; РНОКПП: 00191738) судовий збір у розмірі 9834 (дев`ять тисяч тридцять чотири) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п.15.5 п.15 Р.VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.09.2025.

СуддяЧаплик Ірина Дмитрівна