Справа № 520/2388/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 р. Справа № 520/2388/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: П`янової Я.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., м. Харків, повний текст складено 11.04.25 по справі № 520/2388/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про визнання дій протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області (далі ГУ Держпраці, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 10.03.2025, просив суд:

- визнати протиправним (недійсним) та скасувати індивідуальний акт у формі наказу заступника голови комісії з ліквідації ГУ Держпраці Касьяненко Тетяни Вікторівни «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » від 27.05.2024 № 08-03/1 в частині зазначеної дати видачі 27.05.2024;

- змінити дату видачі індивідуального акту у формі наказу № 08-03/1 з 27.05.2024 на іншу дату видачі головою комісії з ліквідації ГУ Держпраці Голубом Євгеном Валентиновичем наказу «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 з 01.12.2022», виданого після 27.12.2024 - дати набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність оскаржуваного наказу № 08-03/1 від 27.05.2024 «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » (далі Наказ № 08-03/1), оскільки такий акт видано передчасно (до дати набрання законної сили рішенням суду по справі № 520/11344/23), за відсутності у заступника голови комісії з ліквідації ГУ Держпраці Касьяненко Т. В. повноважень вчиняти дії, від імені юридичної особи ГУ Держпраці, пов`язаних із поновленням на посаді ОСОБА_1 , без фактичного допуску до роботи, без зазначення табельного номеру, за відсутності в особовій картці позивача запису щодо поновлення на відповідну посаду та у зв`язку з невідповідністю номенклатурі системи управління з питань ротації кадрового забезпечення служби персоналу.

На переконання позивача, рішення про поновлення його на посаді з виданням відповідного наказу мало бути прийнято відповідачем лише після набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23, тобто після 27.12.2024 (дати ухвалення постанови Другим апеляційним адміністративним судом), однак ГУ Держпраці видало спірний наказ про поновлення 27.05.2024, тобто передчасно, що свідчить про наявність підстав для його скасування.

Крім того, стверджував, що на відміну від голови комісії з ліквідації ГУ Держпраці Голуба Є. В. заступник голови з ліквідації ГУ Держпраці Касьяненко Т. В. не є уповноваженою особою на видання наказів про поновлення на посаді, оскільки відповідно до листа № ХК/1/1446-22 не є працівником ГУ Держпраці, не займає посади в ГУ Держпраці та у трудових відносинах не перебуває, а отже не мала права видавати на бланку ГУ Держпраці Наказ № 08-03/1, посвідчуючи його своїм підписом, що зумовлює визнання Наказу № 08-03/1 протиправним.

Зауважив, що текст спірного Наказу № 08-03/1 не містить інформації, зокрема, про управлінські дії, які мають полягати у фактичному допуску ОСОБА_1 до роботи, укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, про присвоєння ОСОБА_1 чергового 6 рангу державного службовця, враховуючи те, що останній має стаж державної служби більше 17 років та 7 ранг державного службовця, про розмір надбавки за вислугу років на державній службі (більше 16 років), про розмір надбавки за високі досягнення у праці, про розмір посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, розміру встановленої премії, про дату фактичного виходу на роботу ОСОБА_1 у приміщенні ГУ Держпраці.

Враховуючи вищевикладене, вважав наявним підстави для визнання протиправним та скасування Наказу № 08-03/1 та видачі нового наказу уповноваженою особою, вірною датою та з усуненням усіх вище перелічених недоліків.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 у справі № 520/2388/25 у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, неповне з`ясування обставин у справі та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 у справі №520/2388/25.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції залишив поза увагою, що з виданим 27.05.2024 Наказом № 08-03/1 ОСОБА_1 ознайомлений лише 03.07.2024, та не надав належної оцінки обставинам того, що спірний наказ не містить відомостей про умови праці, отже, прийнятий з порушенням приписів статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), оскільки роботодавець не виконав свого обов`язку в узгоджений із працівником спосіб поінформувати останнього про умови праці.

Переконував, що лише голова комісії з ліквідації ГУ Держпраці Голуб Є. В., як керівник державної служби територіального органу Держпраці у Харківській області має право на вчинення управлінських функцій у зазначеному органі, зокрема, використовувати бланки ГУ Держпраці, яке припиняється, та від імені органу виконавчої влади Держпраці видавати та підписувати наказ «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23.

Зауважив, що судом першої інстанції не враховано обставини того, що у період з 20.05.2024 до 27.12.2024 (дати набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23) питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді в ГУ Держпраці не могло бути вирішене, оскільки дію рішення було зупинено, а за цей період відповідач мав нараховувати та виплачувати заробітну плату позивачу.

Стверджував, що наказ про поновлення позивача на посаду видано 27.05.2024, однак з його змістом ОСОБА_1 ознайомлено лише 03.07.2024. При цьому, матеріали справи містять лише копію спірного наказу, скановану з його копії, а не з оригіналу, що взагалі унеможливлює використання такого документу, як доказу.

Також, зі змісту наказу не вбачається зазначення обов`язкової інформації про дату початку виконання посадових обов`язків, розміри посадового окладу відповідно до штатного розпису, надбавок та доплат, що свідчить про невідповідність Наказу № 08-03/1 вимогам абзацу 3 пункту 100 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55 (далі - Інструкція № 55).

Повідомив, що 27.05.2024 заступник голови з ліквідації Касьяненко Т. В. скала одночасно три документи: наказ «Про поновлення ОСОБА_2 на посаді» № 08-03/1 від 27.05.2024, лист № ХК/1/1314-22 від 27.05.2024, яким ОСОБА_1 проінформовано про необхідність виходу на роботу за посадою та акт «Про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці» від 27.05.2024. Однак, однією датою працівник не може бути поновленим на посаді та водночас попередженим про необхідність виходу на роботу зі складенням акту про відсутність на робочому місті, а тому неправомірним є і притягнення особи до дисциплінарної відповідальності працівника за прогул на підставі такого акту.

Крім того, зазначив, що поза увагою суду залишились ті обставини, що постанова «Про закінчення виконавчого провадження» винесена державним виконавцем Ждановою О. В. 27.06.2024, а 03.07.2024 цією ж особою складено акт «Про проведення виконавчих дій», тобто державний виконавець винесла постанову «Про закінчення виконавчого провадження» 27.06.2024 до початку проведення виконавчих дій 03.07.2024.

На переконання позивача, суд першої інстанції, виходячи виключно лише із припущень, зазначених у відзиві на позов, встановив обставини на підставі недопустимих доказів, які не досліджувалися у судовому процесі, однак враховані судом при прийнятті рішення, не встановив наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, що свідчить про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про задоволення позовних вимог.

В іншій частині зміст апеляційної скарги є аналогічним змісту позовної заяви.

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, відповідач не погодився з доводами ОСОБА_1 та просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 у справі № 520/2388/25 без змін.

В обґрунтування відзиву зазначив, що повноваження Касьяненко Т. В. на видання спірного Наказу № 08-03/1 підтверджені наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від 08.09.2023 № 330 «Про роботу комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Харківській області», яким передбачено, що у разі відсутності голови комісії ( ОСОБА_3 ), повноваження виконує заступник Касьяненко Т. В.

Зауважив, що листом № ХК/1/1314-22 від 27.05.2024 ОСОБА_1 проінформовано про необхідність виходу на роботу за посадою головного державного інспектора відділу з питань експертизи умов праці управління з питань праці ГУ Держпраці, однак з Наказом № 08-03/1 ознайомлено під підпис лише 03.07.2024, оскільки до цієї дати позивач не вийшов на визначене робоче місце, що не може бути підставою для скасування оскаржуваного наказу

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.03.2023 по справі № 340/1916/22, переконував, що Наказ 08-03/1 підлягав виконанню також з боку ОСОБА_1 , що передбачало його прибуття на роботу, однак позивач такий обов`язок проігнорував та до роботи в ГУ Держпраці з моменту поновлення не приступив і не мав наміру приступати.

У надісланих до суду апеляційної інстанції 17.08.2025 письмових поясненнях, позивач підтримав викладені у позовній заяві та апеляційній скарзі доводи, і додатково зазначив, що член комісії з ліквідації ГУ Держпраці Касьяненко Т. В., згідно з приписами частини 5 статті 69 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) здійснює свої повноваження на громадських засадах, а тому, не повинна була вчиняти управлінські функцій в ГУ Держпраці, що припиняється.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.06.2020 по справі № 521/1892/18, стверджував, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати подію видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків, а закінченим рішення суду вважається з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Однак, у спірних правовідносинах такого допуску фактично не відбулось.

Переконував, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23, яке набрало законної сили 27.12.2024, шляхом видання головою комісії з ліквідації ГУ Держпраці Голубом Є. В. наказу «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді» боржником після 27.12.2024 не виконане, а відтак позивач на посаді не поновлений та дотепер не є державним службовцем і не перебуває на державній службі до виконання цього рішення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у межах справи № 820/10744/15 оскаржував своє звільнення з роботи на підставі наказу Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області від 26.10.2015 № 42-к.

Так, у межах розгляду справи № 820/10744/15 судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді головного державного інспектора праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Територіальній державній інспекції з питань праці у м. Києві.

Наказом Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві від 04.10.2013 року, відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України, заявник звільнений з посади головного державного інспектора праці в порядку переведення до Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 №820/10521/15 зобов`язано Територіальну державну інспекцію з питань праці у Харківській області винести наказ про призначення на посаду державного інспектора праці з ОСОБА_1 відповідно до його заяви від 07.10.2013.

На виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 № 820/10521/15 наказом Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області від 30.09.2015 № 40-к позивача призначено на посаду головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у місті Харкові та центральних районах області у порядку переводу з Територіальної державної інспекції з питань праці у місті Києві.

Наказом Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківської області від 26.10.2015 № 42-к позивача звільнено з роботи у зв`язку із реорганізацією юридичної особи.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2016 по справі №820/10744/15 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області щодо звільнення з роботи ОСОБА_1 .

Скасовано наказ Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області від 26.10.2015 №42-к "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м. Харкові та центральних районах області Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області з 26.10.2015.

Стягнуто з Головного управління Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26.10.2015 по 25.04.2016 (включно) в розмірі 14694,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2016 по справі № 820/10744/15 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2016 по справі № 820/10744/15 змінено шляхом доповнення про те, що з Головного управління Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 стягнута заробітна плата за час вимушеного прогулу з 26 жовтня 2015 року по 25 квітня 2016 року (включно) в розмірі 14694,40 грн з відрахуванням обов`язкових податків, зборів, внесків. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2016 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.10.2017 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року скасовано в частині оплати вимушеного прогулу, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи позивач повторно уточнив вимоги і просив:

1) стягнути з ГУ Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26 жовтня 2015 року по день видання наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду (включно) у розмірі із розрахунку відповідно до довідки ТДІзПП у Харківській області про прибуток від 26.10.2015;

2) стягнути з ГУ Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26.10.2015 по 31.12.2017 (включно) в розмірі із розрахунку відповідно до довідки ТДІзПП у Харківській області про прибуток від 26.10.2015;

3) стягнути з ГУ Держпраці у Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 7714,08 грн, виходячи з розрахунку відповідно до довідки ТДІзПП у Харківській області про прибуток від 26.10.2015.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі №820/10744/15 позов ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу було залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 у справі № 820/10744/15 залишено без змін постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2017 у справі №820/10744/15.

Постановою Верховного Суду від 21.11.2019 перелічені вище судові акти залишені без змін.

Однак, постановою Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 820/10744/15 скасована ухвала Вищого адміністративного суду України від 24.10.2017 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м. Харкові та центральних районах області Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області, а справа у цій частині була направлена на новий розгляд до касаційного суду.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що у справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій встановили ту обставину, що відповідач у справі - ГУ Держпраці у Харківській області, є правонаступником ліквідованої Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області, у якій позивач обіймав посаду до звільнення. Отже, на ГУ Держпраці у Харківській області покладений обов`язок щодо продовження трудових відносин з позивачем. Суди першої та апеляційної інстанції поновили позивача у фактично ліквідовану установу.

Суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій в цій частині зазначив, що ГУ Держпраці у Харківській області зобов`язано вжити заходів для призначення (переведення) позивача на рівнозначну посаду. Проте, в резолютивній частині рішення зазначене не знайшло свого відображення. Скасування наказу про звільнення повинно відновити те становище, що існувало до його прийняття, тобто, забезпечити позивачу ті ж самі умови праці, які останній мав до незаконного звільнення.

Постановою Верховного Суду від 26.09.2019 у справі №820/10744/15 заявник, ОСОБА_1 , поновлений на посаді головного державного інспектора праці в Головному управлінні Держпраці в Харківській області.

На виконання постанови Верховного Суду України від 26.09.2019 у справі №820/10744/15, наказом ГУ Держпраці у Харківській області від 17.01.2022 № 08-03/17 "Про поновлення на посаді ОСОБА_2 " скасовано наказ Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області від 26.10.2015 № 42-к та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу з питань експертизи умов праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Харківській області з 26.10.2015.

Наказом ГУ Держпраці у Харківській області від 09.09.2022 № 267 "Про переведення працівників Головного управління Держпраці у Харківській області" встановлено режим працівникам ГУ Держпраці у Харківській області, зокрема, і ОСОБА_1 .

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 14 "Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці" (далі - Постанова № 14) постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з Додатком 1, в тому числі згідно додатку Головне управління Держпраці у Харківській області.

17.01.2022 видано наказ Державної служби України з питань праці № 19 «Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Харківській області».

21.01.2022 видано наказ Головного управління Держпраці в Харківській області №105 «Про затвердження плану заходів, пов`язаних з ліквідацією Головного управління Держпраці у Харківській області».

24.01.2022 видано наказ Головного управління Держпраці в Харківській області №121 «Про проведення заходів щодо наступного вивільнення працівників у зв`язку із ліквідацією Головного управління Держпраці у Харківській області».

Наказом ГУ Держпраці у Харківській області від 29.11.2022 № 08-03/322 "Про звільнення з посади ОСОБА_2 " позивача звільнено з посади 30.11.2022 у зв`язку із ліквідацією державного органу відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".

Позивач, не погодившись зі своїм звільненням, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним позовом у межах справи № 520/11344/23.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області, Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного Управління Держпраці в Харківській області від 29.11.2022 року №08-03/322 «Про звільнення з посади ОСОБА_4 ».

Поновлено ОСОБА_1 з 01.12.2022 року на посаді головного державного інспектора відділу з питань експертизи умов праці управління з питань праці Головного Управління Держпраці в Харківській області. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. Рішення суду в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання.

На виконання вказаного рішення суду по справі №520/11344/23 наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від 27.05.2024 № 08-03/1 поновлено ОСОБА_1 з 01.12.2022 на посаді головного державного інспектора відділу з питань експертизи умов праці управління з питань праці ГУ Держпраці.

Наказ Головного управління Держпраці у Харківській області від 29.11.2022 № 08-03/322 «Про звільнення з посади ОСОБА_4 » скасовано.

З наказом про поновлення на роботі ОСОБА_1 ознайомлено під особистий підпис 03.07.2024, що позивачем не заперечується.

Листом № ХК/1/1314-22 від 27.05.2024 ОСОБА_1 проінформовано про необхідність виходу на роботу за посадою головного державного інспектора відділу з питань експертизи умов праці управління з питань праці ГУ Держпраці на визначене робоче місце за адресою: м. Харків, проспект Науки, 9, корпус А5, поверх 4, кабінет 8.

Окрім цього, 28.05.2024 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ждановою Оленою Віталіївною, розглянуто заяву стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа виданого Харківським окружним адміністративним судом 24.05.2024 по справі № 520/11344/23 про поновлення ОСОБА_1 з 01.12.2022 на посаді головного державного інспектора відділу з питань експертизи умов праці управління з питань праці Головного Управління Держпраці в Харківській області та відкрито виконавче провадження.

03.07.2024 при проведенні виконавчих дій державним виконавцем складено акт, в якому зазначено, що 03.07.2024 при проведенні виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ознайомився з наказом № 08-03/1 від 27.05.2024 про поновлення його на посаді.

27.06.2024 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ждановою Оленою Віталіївною, винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), що позивачем не заперечується.

У подальшому, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2024 по справі № 520/11344/23 заяву Головного управління Держпраці у Харківській області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 - задоволено.

Процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 року по справі № 520/11344/23 - поновлено.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області, Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Зупинено дію рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2024 апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області - залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі №520/11344/23 - залишено без змін.

Враховуючи приписи частини 1 статті 325 КАС України, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23 набрало законної сили 27.12.2024.

Станом на час розгляду справи Головне управління Держпраці в Харківській області знаходиться в стані припинення, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач не погоджуючись з наказом заступника голови комісії з ліквідації ГУ Держпраці Касьяненко Т. В. «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » від 27.05.2024 № 08-03/1 в частині зазначеної дати видачі 27.05.2024, звернувся до суду з позовом про зобов`язання змінити дату видачі індивідуального акту у формі наказу № 08-03/1 з 27.05.2024 на іншу дату видачі головою комісії з ліквідації ГУ Держпраці Голубом Євгеном Валентиновичем наказу «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 з 01.12.2022», виданого після 27.12.2024 - дати набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та відсутності порушених прав позивача у спірних правовідносинах, оскільки наказ Головного управління Держпраці у Харківській області від 27.05.2024 №08-03/1, яким поновлено ОСОБА_1 з 01.12.2022 на посаді головного державного інспектора відділу з питань експертизи умов праці управління з питань праці ГУ Держпраці, є правомірним, прийнятим на виконання рішення суду по справі № 520/11344/23, яке в частині поновлення позивача на посаді підлягало негайному виконанню. Також, суд вважав, що заступник голови комісії з ліквідації ГУ Держпраці Касьяненко Т. В. при виданні Наказу № 08-03/1 діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені діючим законодавством

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли внаслідок незгоди позивача з датою видачі наказу про поновлення його на посаді державного службовця на виконання рішення суду особою, яка, за його твердженням, не мала повноважень на вчинення таких дій.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політичної неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом № 889-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону № 889-VІІІ державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державно політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно ї формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5 управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державно влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону № 889-VІІІ правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода н обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указам Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, щ забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Проте, спеціальним законодавством, зокрема, Законом № 889-VIII, щодо порядку та умов проходження державної служби не врегульовано питання поновлення особи на посаді державного службовця, у разі його незаконного звільнення, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статті 235 Кодексу законів про працю України, що не заборонено спеціальним законодавством.

Приписами частини 1 статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина восьма статті 235 КЗпП України).

Тобто законодавець передбачив обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення.

Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде в подальшому це рішення суду оскаржуватися та результатів його оскарження в апеляційному чи касаційному порядках, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 06 жовтня 2022 року у справі № 440/4314/21 та від 26.12.2024 у справі № 240/11963/21.

Положення аналогічного змісту містяться у пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Колегія суддів зауважує, що положенням частини восьмої статті 235 КЗпП України кореспондує також норма пункту 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Надаючи оцінку правомірності Наказу № 08-03/1 колегія суддів враховує, що такий документ було прийнято відповідачем 27.05.2024 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23, яким серед іншого, внаслідок поновлення ОСОБА_1 з 01.12.2022 на посаді головного державного інспектора відділу з питань експертизи умов праці управління з питань праці Головного Управління Держпраці в Харківській області, та керуючись пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України рішення суду в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання.

Слід зауважити, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23 було прийнято в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а тому лише після отримання такого рішення відповідачем останнім і було прийнято Наказ № 08-03/1.

Відповідно до наявної в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» інформації, зокрема довідки про доставку електронного листа, копія рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23 була доставлена до електронного кабінету ОСОБА_1 20.05.2024 о 19:55, тобто у неробочий час, отже про поновлення на посаді з 01.12.2022 позивачу було відомо з 21.05.2024 (наступний робочий день після отримання рішення Харківського окружного адміністративного суду, яке частині поновлення на посаді підлягало негайному виконанню та виконано відповідачем шляхом видання наказу - 27.05.2024).

Колегія суддів наголошує, що існування зазначеного судового рішення породжувало у відповідача обов`язок щодо поновлення позивача на вказаній посаді, який мав бути здійснений, шляхом видання відповідачем відповідного наказу негайно після його проголошення (отримання), а не з часу набрання ним законної сили, як помилково вважає позивач.

З огляду на вищевикладене, подання ГУ Держпраці у подальшому апеляційної та касаційної скарги на рішення суду першої інстанції у справі № 520/11344/23 жодним чином не спростовує правомірність видання Наказу № 08-03/1 про поновлення позивача саме 27.05.2024 та не є підставою для відтермінування виконання судового рішення в цій частині, яке в силу імперативних приписів частини восьмої статті 235 КЗпП України і пункту 3 частини першої статті 371 КАС України підлягає негайному виконанню.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2023 року у справі № 640/34546/21 та від 26.12.2024 у справі № 240/11963/21, які підлягають врахуванню судом апеляційної інстанції в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що оскарження судового рішення про поновлення працівника на посаді та, як наслідок, його подальше скасування або зміна може бути підставою для внесення змін або скасування наказу про поновлення на посаді, проте не змінює обов`язку роботодавця щодо негайного виконання такого судового рішення.

Так, дійсно, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2024 по справі № 520/11344/23 зупинено дію рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23, а постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2024 апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області - залишено без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23 - без змін.

Тобто, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 по справі № 520/11344/23 набрало законної сили 27.12.2024, однак в частині поновлення позивача на посаді головного державного інспектора відділу з питань експертизи умов праці управління з питань праці Головного Управління Держпраці в Харківській області з 01.12.2022 року підлягало негайному виконанню з дати проголошення, а тому видання відповідачем 27.05.2024 наказу про поновлення ОСОБА_1 з 01.12.2022 на посаді, а не іншою датою після 27.12.2024 (дата набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024), не є протиправним та не зумовлює зміну дати видачі індивідуального акту у формі Наказу № 08-03/1 з 27.05.2024 у судовому порядку.

Ознайомлення позивача з Наказом № 08-03/1 у приміщенні ГУ Держпраці 03.07.2024 на правильність визначення дати видання такого наказу (27.05.2024) також жодним чином не впливає.

Колегією суддів встановлено, що про прийняття Наказу № 08-03/1, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді, відповідачем проінформовано позивача листом від 27.05.2024 №ХК/1/1314-22, що того ж дня було направлено на його адресу рекомендованим листом, що підтверджується копією фіскального чеку Укрпошти та трекінгом відправлення № 310 (а. с. 61), відповідно до якого 31.05.2024 відправлення не було вручене під час доставки, а 10.06.2024 повернуто за зворотною адресою у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Як вбачається з матеріалів справи, адреса, на яку надсилався вищезазначений лист повністю відповідає тій, що зазначена в особовій картці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Матеріалами справи підтверджено, що наказом ГУ Держпраці «Про визначення робочого місця Олександру Мінакову» № 344 від 08.07.2024 ОСОБА_1 , головному державному інспектору відділу з питань експертизи умов праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Харківській області, визначено робоче місце за адресою : м.Харків, проспект Науки, 9, корпус А5, поверх 4, кабінет № 8. З копією вказаного наказу позивач ознайомлений 29.07.2024 о 14:40 безпосередньо у приміщенні ГУ Держпраці, що підтверджується його особистим підписом про отримання такого наказу (а. с. 80).

Доводи позивача про неправомірність визначення датою винесення наказу про поновлення саме 27.05.2024 через відсутність фактичного допуску його до роботи, не є підставою для зміни дати видачі індивідуального акту у формі наказу № 08-03/1 з 27.05.2024 на іншу дату, оскільки у часі такі дії відбуваються лише після видання відповідного наказу, а тому жодним чином не впливають на правильність її зазначення.

Крім того, правомірність подальших дій відповідача після прийняття спірного наказу заступником голови комісії з ліквідації ГУ Держпраці Касьяненко Тетяни Вікторівни «Про поновлення на посаді ОСОБА_2 » від 27.05.2024 № 08-03/1 не є предметом позову у цій справі.

Доречно вказати, що позивач не приступив до роботи навіть після безпосереднього ознайомлення 03.07.2024 з наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від 27.05.2024 № 08-03/1, що не заперечується ОСОБА_1 .

Складення акту про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 27.05.2024 в день видання наказу про поновлення на посаді 27.05.2024, який не був вручений позивачу у день його складання, також не є підставою для визнання Наказу № 08-03/1 протиправним (недійсним) та скасування в частині зазначеної дати видачі 27.05.2024.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість твердження апелянта про відсутність у заступника голови комісії з ліквідації ГУ Держпраці Касьяненко Тетяни Вікторівни станом на 27.05.2024 повноважень щодо прийняття організаційно-розпорядчих документів, зокрема Наказу № 08-03/, враховуючи таке.

Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці" постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з Додатком 1, у тому числі Головне управління Держпраці у Харківській області (далі - Постанова № 14).

Установлено, що: 1) територіальні органи Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань праці і прийняттям рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною службою з питань праці після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворені згідно з пунктом 2 цієї постанови, затвердження положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій (пункт 3 Постанови № 14).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Головне управління Держпраці у Харківській області перебуває в стані припинення з 21.01.2022, про що внесений запис за №013066010.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини третьої статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

Згідно з частиною четвертою статті 105 Цивільного кодексу України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її (юридичну особу) у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Отже, з моменту призначення комісії з припинення юридичної особи припиняються повноваження органів управління юридичної особи, що діяли відповідно до її установчих документів та/або закону. Функції управління всіма справами юридичної особи переходять до призначеної комісії або ліквідатора. Так само юридична особа здійснює свої цивільні права та обов`язки через призначену комісію з припинення діяльності юридичної особи або ліквідатора.

Вищенаведений висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом у постанові від 14 грудня 2020 року по справі № 814/333/18.

Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» (далі - Постанова №1074).

Згідно з пунктом 15 Постанови № 1074, у разі припинення органу виконавчої влади Кабінет Міністрів України утворює відповідну комісію, затверджує її голову та визначає строк проведення реорганізації або ліквідації.

Отже, нормативною підставою для здійснення ліквідаційною комісією ГУ Держпраці, як органу виконавчої влади, заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів є Постанова № 1074.

На виконання вимог пункту 14 Постанови № 1074 право підписувати документи щодо здійснення повноважень та виконання функцій з формування і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України, зазначеним у пункті 13 цього Порядку, має керівник органу виконавчої влади, що припиняється (у разі його звільнення - заступник такого керівника), а після зазначеного дня - керівник утвореного органу виконавчої влади або органу виконавчої влади, до якого перейшли права та обов`язки органу виконавчої влади, що припиняється.

У разі звільнення керівника органу виконавчої влади, що припиняється, та його заступників право підписувати такі документи надається керівникові та заступникові керівника утвореного органу виконавчої влади або органу виконавчої влади, до якого перейшли права та обов`язки органу виконавчої влади, що припиняється.

Відповідно до абзацу 2 пункту 16 Постанови № 1074, у складі комісії з припинення органу виконавчої влади за рішенням голови комісії визначається заступник голови комісії представник органу виконавчої влади, що припиняється, або утвореного органу виконавчої влади, або органу виконавчої влади, до якого переходять права та обов`язки органу виконавчої влади, що припиняється, який у разі відсутності голови комісії з припинення органу виконавчої влади чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин виконує його обов`язки.

Колегія суддів зауважує, що виконання обов`язків голови ліквідаційної комісії (у разі його відсутності) заступником голови ліквідаційної комісії, передбачено безпосередньо Постановою № 1074 та не потребує прийняття додаткового організаційно-розпорядчого документу.

Відповідно до наказу Державної служби України з питань праці від 08.03.2023 №42 Головою комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Харківській області призначено Голуба Євгена Валентиновича, заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці».

Наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від 12.01.2023 № 303 «Про утворення комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Харківській області та затвердження ії персонального складу», затверджено персональний склад ліквідаційної комісії Головного управління Держпраці у Харківській області та визначено заступника Голови ліквідаційної комісії, начальника управління інспекційної діяльності у Харківській області Північно Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Касьяненко Тетяну Вікторівну.

Відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Харківській області від 08.09.2023 № 330 «Про роботу комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Харківській області у разі відсутності Голови комісії з ліквідації, виконання обов`язків Голови комісії з ліквідації покладаються на заступника Голови ліквідаційної комісії Головного управління Держпраці у Харківській області на Касьяненко Тетяну Вікторівну.

Тобто, повноваження щодо здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією Головного управління Держпраці у Харківській області, у тому числі щодо прийняття та підпису організаційно-розпорядчих документів, було покладено на голову комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Харківській області Голуба Є. В., а у разі його відсутності на заступника голови комісії Касьяненко Т. В.

Згідно з наказом № 269-ПНС-В від 16.05.2024 «Про надання щорічної відпустки Євгену Голубу», заступнику начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Голубу Є. В. надано частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 01.12.2023 по 30.11.2024 тривалістю 14 календарних днів з 20.05.2024 по 02.06.2024 включно.

Беручи до уваги наказ Головного управління Держпраці у Харківській області від 08.09.2023 № 330 та враховуючи обставини, які виникли внаслідок прийняття наказу № 269-ПНС-В від 16.05.2024, колегія суддів вважає, що уповноваженою особою на виконання обов`язків Голови комісії з ліквідації у період з 20.05.2024 по 02.06.2024 була Касьяненко Т.В.

А відтак, станом на 27.05.2024 Касьяненко В. В., як заступник Голови комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Харківській області, мала повноваження на підписання спірного Наказу № 08-03/1.

Твердження ОСОБА_1 про неправомірність спірного наказу про його поновлення з огляду на відсутність у ньому відомостей про розмір посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця та встановленої премії, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Так, вимоги щодо документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними у паперовій формі Секретаріатом Кабінету Міністрів України, центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями, що належать до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим (далі - установи) визначені приписами Інструкції № 55.

Відповідно до пункту 80 Інструкції № 55 накази (розпорядження) видаються як рішення організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основної діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових питань.

Згідно з абзацом 2 пункту 82 Інструкції № 55 проекти наказів (розпоряджень) з кадрових питань (особового складу) (про прийняття на роботу, звільнення, надання відпустки, відрядження тощо) готує кадрова служба на підставі рішень (вказівок) керівника установи організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру, доповідних записок керівників структурних підрозділів, конкурсних документів (протоколів та рішень атестаційної чи іншої комісії), заяв працівників, трудових договорів та інших документів.

За приписами пункту 85 Інструкції № 55 накази (розпорядження) підписуються керівником установи або державним секретарем міністерства (керівником апарату установи) з питань, що належать до його компетенції. У разі відсутності відповідного керівника накази (розпорядження) підписуються посадовою особою, яка виконує його обов`язки.

Пунктом 97 Інструкції № 55 визначено, що накази (розпорядження) з кадрових питань (особового складу) оформлюються у вигляді індивідуальних і зведених наказів (розпоряджень). В індивідуальних наказах (розпорядженнях) міститься інформація про одного працівника (співробітника), у зведених - про кількох незалежно від того, які управлінські рішення щодо них приймаються (прийняття на роботу, призначення на посаду, переведення на іншу посаду (роботу), звільнення тощо).

Відповідно до пункту 98 Інструкції № 55 зміст індивідуального наказу (розпорядження) з кадрових питань (особового складу) стисло викладається в заголовку, який починається з прийменника Про і складається за допомогою віддієслівного іменника, наприклад: Про призначення... , Про прийняття.... У зведених наказах (розпорядженнях) може застосовуватися узагальнений заголовок, наприклад: Про кадрові питання, Про особовий склад.

Згідно з пунктом 99 Інструкції № 55 у тексті наказів (розпоряджень) з кадрових питань (особового складу), як правило, констатуюча частина (преамбула) не зазначається, крім випадків призначення на посаду або звільнення з посади керівних працівників органом вищого рівня або за іншою процедурою. У такому разі в констатуючій частині (преамбулі) наводиться посилання на відповідний нормативно-правовий акт органу вищого рівня у такій послідовності: вид акта, установа - автор, дата, номер, повна назва.

За змістом пункту 100 Інструкції № 55 розпорядча частина наказу (розпорядження) з кадрових питань (особового складу) починається, як правило, з дієслова у формі інфінітиву ПРИЙНЯТИ, ПРИЗНАЧИТИ ПЕРЕВЕСТИ, ЗВІЛЬНИТИ, ВІДРЯДИТИ, НАДАТИ, ОГОЛОСИТИ тощо. Далі зазначаються великими літерами прізвище працівника, на якого поширюється дія наказу (розпорядження), і малими - його власне ім`я та текст наказу.

У кожному пункті наказу (розпорядження) з кадрових питань зазначається підстава для його видання.

Під час ознайомлення з наказом (розпорядженням) згаданими у ньому особами на першому примірнику наказу чи на спеціальному бланку проставляються підписи із зазначенням дати ознайомлення.

У наказі (розпорядженні) про призначення або звільнення працівника зазначається повна дата (число, місяць, рік) фактичного виходу працівника на роботу (припинення трудових відносин), розміри його посадового окладу відповідно до штатного розпису, надбавок та доплат.

Норми аналогічного змісту викладено у наказі Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» (далі Наказ № 1000/5).

Так, пунктом 7 Наказу № 1000/5, зокрема, визначено, що у розпорядчих документах з кадрових питань (особового складу) розпорядча частина починається, як правило, з дієслова у формі інфінітива: «ПРИЙНЯТИ», «ПРИЗНАЧИТИ», «ПЕРЕВЕСТИ», «ЗВІЛЬНИТИ», «ВІДРЯДИТИ», «НАДАТИ», «ОГОЛОСИТИ» тощо. Далі зазначаються великими літерами прізвище працівника, на якого поширюється дія розпорядчого документа, і малими - його ім`я та по батькові.

Формулювання пунктів повинні бути чіткими, конкретними, відповідати нормам Кодексу законів про працю України (КЗпП) або іншим правовим актам.

У разі призначення або звільнення працівника зазначаються повна дата (число, місяць, рік) фактичного виходу працівника на роботу (припинення трудових відносин), розміри його посадового окладу відповідно до штатного розпису, надбавок та доплат.

Відповідно до норм статті 33 Закону № 889-VIII в акті про призначення на посаду зазначаються: 1) прізвище, ім`я, по батькові особи, яка призначається на посаду державної служби; 2) займана посада державної служби із зазначенням структурного підрозділу державного органу; 3) дата початку виконання посадових обов`язків; 4) умови оплати праці.

Отже, за нормами статті 33 Закону № 889-VIII роботодавець вказує умови оплати праці лише в акті про призначення на посаду державної служби, а не у наказі про поновлення на посаді.

Тобто, наказ про поновлення (відновлення трудових прав в межах трудового договору, що був укладений раніше) не є тотожним наказу про призначення на посаду (укладання нового самостійного трудового договору).

Колегія суддів враховує, що умови оплати праці державних службовців визначено безпосередньо Законом № 889-VIII, схемою посадових окладів на посадах державної служби та умовами оплати праці державних службовців, які визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому, ані положеннями Закону України «Про державну службу», ані Закону України «Про оплату праці», ані нормами КЗпП України, Інструкції № 55 та Наказу № 1000/5 не встановлено обов`язкових реквізитів, які повинен містити наказ про поновлення працівника на посаді за рішенням суду, зокрема, відомостей про розмір посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця та встановленої премії.

З аналізу вищенаведених норм права слідує, що інформація про розміри посадового окладу відповідно до штатного розпису, надбавок та доплат працівника зазначаються у відповідному наказі лише у разі призначення або звільнення з посади, водночас, у спірних правовідносинах позивача було поновлено на попередньо займаній ним посаді, а тому у відповідача не виникло обов`язку зазначати такі відомості як розмір посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця та встановленої премії.

Колегією суддів встановлено, що наказом Територіальної Державної інспекції з питань праці у Харківській області від 30.09.2015 № 40-к «Про призначення на посаду ОСОБА_1 » визначено призначити з 30 вересня 2015 року ОСОБА_1 на посаду головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м. Харкові та центральних районах області з посадовим окладом згідно штатного розпису, за переведенням з Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві, із збереженням 9 рангу держаного службовця.

Установлено ОСОБА_1 надбавку за стаж державної служби у розмірі 15% до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг державного службовця.

Установлено ОСОБА_1 з 30.09.2015 до 31.12.2015 надбавку за високі досягнення у праці у розмірі 45% до посадового кладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та вислугу років.

З наведеного вбачається, що у наказі про призначення на посаду ОСОБА_1 було вказано усі обов`язкові відомості про умови оплати праці позивача, які застосовані до позивача після поновлення останнього на посаді на виконання рішення суду шляхом видання наказу Головного управління Держпраці у Харківській області від 27.05.2024 № 08-03/1 «Про поновлення ОСОБА_4 », що у повній мірі відповідає резолютивній частині судового рішення по справі № 520/11344/23.

З приводу доводів позивача про порушення роботодавцем приписів Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі також - Закон № 2136-ІХ) в частині допуску ОСОБА_1 до роботи без укладення трудового договору, колегія суддів зазначає наступне.

Так, питання укладення трудового договору не врегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом № 889-VIII, а відповідно, за загальним правилом, до вказаних правовідносин підлягають застосуванню норми КЗпП України.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу;

6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на приписи частини 4 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця (у випадку якщо трудовий договір укладено в письмовій формі, то саме він є підставою для видання наказу, якщо трудовий договір укладено в усній формі, то підставою для видання наказу буде заява працівника про прийняття на роботу).

Закон № 2136-ІХ визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Закон № 2136-ІХ, який є частиною законодавства про працю, поширюється на вступ, проходження та припинення державної служби в частині, не врегульованій Законом України «Про державну службу» (частина третя статті 5 Закону № 2136-ІХ).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2136-ІХ у період дії воєнного стану сторони за згодою визначають форму трудового договору.

За приписами частини 2 статті 2 Закону № 2136-ІХ при укладенні трудового договору в період дії воєнного стану умова про випробування працівника під час прийняття на роботу може встановлюватися для будь-якої категорії працівників.

З метою оперативного залучення до виконання роботи нових працівників, а також усунення кадрового дефіциту та браку робочої сили, у тому числі внаслідок фактичної відсутності працівників, які евакуювалися в іншу місцевість, перебувають у відпустці, простої, тимчасово втратили працездатність або місцезнаходження яких тимчасово невідоме, роботодавець можуть укладати з новими працівниками строкові трудові договори у період дії воєнного стану або на період заміщення тимчасово відсутнього працівника.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що приписи Закону № 2136-ІХ (на які посилається позивач в обґрунтування необхідності укладення трудового договору при допуску його до роботи після поновлення на посаді) визначають умови укладення трудового договору в умовах воєнного стану для новоприйнятих працівників.

Разом з цим, зі змісту рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 у справі № 520/11344/23, колегією суддів встановлено, що на виконання постанови Верховного Суду України від 26.09.2019 у справі № 820/10744/15 наказом ГУ Держпраці у Харківській області від 17.01.2022 за № 08-03/17 "Про поновлення на посаді ОСОБА_4 " скасовано наказ Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області від 26.10.2015 за № 42-к та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу з питань експертизи умов праці управління з питань праці Головного управління Держпраці у Харківській області з 26.10.2015.

За обставинами, встановленими рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року у справі № 820/10744/15, Наказом № 40-К від 30.09.2015 ОСОБА_1 призначено з 30.09.2015 на посаду головного державного інспектора праці відділу контролю за додержанням трудового законодавства у м. Харкові та центральних районах області на підставі його особистої заяви.

У подальшому ОСОБА_1 неодноразово поновлено на посаді, востаннє з 01.12.2022 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 у справі № 520/11344/23.

Тобто, станом на момент виникнення спірних правовідносин, позивач вже перебував у трудових відносинах з ГУ Держпраці, не був новоприйнятим працівником, а тому підстави для укладення трудового договору, у тому числі у письмовій формі внаслідок віднесення міста Харків до територій активних/можливих бойових дій, з умовами підвищеного ризику для здоров`я в умовах воєнного стану, були відсутні.

Крім того, в межах розгляду цієї справи позивачем не було заявлено жодних вимог про зобов`язання відповідача укласти з ним письмовий трудовий договір.

Такі вимоги були предметом розгляду адміністративної справи № 520/28844/24, за результатами розгляду якої рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2024, яке набрало законної сили 26.02.2025 за наслідками апеляційного перегляду, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень Головного управління Держпраці у Харківській області в особі голови комісії з ліквідації ГУ Держпраці Голуба Євгена Валентиновича в частині ухилення від укладання трудового договору протиправною та зобов`язання суб`єкта владних повноважень Головного управління Держпраці у Харківській області укласти трудовий договір з фізичною особою ОСОБА_1 , головним державним інспектором відділу з питань експертизи умов праці управління з питань праці ГУ Держпраці - залишено без задоволення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заступник голови комісії з ліквідації ГУ Держпраці Касьяненко Т. В. при виданні Наказу № 08-03/1 діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, що зумовлює відмову у задоволенні позову та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Зважаючи на результат апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 по справі № 520/2388/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.В. П`янова С.П. Жигилій