Справа № 160/20699/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 вересня 2025 року Справа №160/20699/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі матеріали справи №160/20699/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №160/20699/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно позовної заяви позивач просить суд передусім (основна позовна вимога):

- визнати протиправними бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (вул. Троїцька, 20-а, м. Дніпро, 49101, ) викладені рішення Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області викладеного у листі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 05.06.2025 р. № 84/з-222/лк/103/05 щодо здійснені зарахування мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період служби з 21.07.1992 року по 12.05.1998 рік на посаді міліціонер у батальйоні міліції швидкого реагування «Беркут» Управління внутрішніх справ Дніпропетровської області із розрахунку один місяць служби за півтора місяця служби для призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах мені, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393.

Відповідачем надано до суду заяви позивача, якими він порушував перед відповідачем тотожні за змістом питання, однак відповідні обставини мали місце за межами шестимісячного строку, що передує дню звернення до суду.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду

За ч. 3, 4 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (ч.6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України).

Первинно суд надає правову оцінку заявленим вимогам в аспекті можливості застосування до них строку звернення в цілому.

Хоча позивачем і оскаржено «бездіяльність», фактично навіть в тексті заявлених позовних вимог позивач формулює їх відносно обставин, які «викладені рішення … у листі … від 05.06.2025». Тобто, позивач вважав, що бездіяльність втілена в конкретне рішення, з яким позивач не погоджується. Вказане є наслідком правової оцінки бездіяльності як триваючого правопорушення, в зв`язку з чим строк звернення до суду є необмеженим.

Водночас, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Бездіяльність це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб`єкта владних повноважень будь-яких дій.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29.05.2024 року у справі №160/5446/23.

Таким чином, в спірних правовідносинах бездіяльність мала б місце у випадку, якщо на заяву позивача взагалі не було надано відповіді. Однак оскільки реакція відповідача на заяву позивача в наявності, не можливо констатувати, що форма поведінки відповідача є бездіяльністю. Навпаки, позивач порушив перед відповідачем конкретне питання, за результатом розгляду якого прийнято відповідне рішення. Навіть виклад позовних вимог свідчить, що позивач не згоден з конкретним рішенням, тобто з результатом активної поведінки відповідача, а не пасивної.

Як наслідок, хоча позовна вимога і сформульована як оскарження бездіяльності, фактично спір стосується оцінки правомірності відмови відповідача в листі від 05.06.2025 року зарахувати позивачу окремий період служби до вислуги років із застосуванням кратності.

Отже, фактично позивач оскаржив конкретний акт поведінки відповідача, що втілений в листі від 05.06.2025 року.

Наразі ж необхідно надати оцінку обставинам, за яких позивач дізнався про порушення своїх прав.

Відповідачем надано до суду його відповіді, ідентичні оскарженій, разом з доказами їх вручення позивачу:

1) від 26.08.2022 року №20/2-з-420/ЛК на самій відповіді міститься розписка позивача про те, що він отримав відповідь 26.08.2022 року.

В цій відповіді однозначно вказано: «Ви були звільнені зі служби - органах внутрішніх справ у 1999 році, а саме до видання вищезазначеного наказу, у Вас відсутній період проходження служби в органах внутрішніх справ, який зараховується на пільгових умовах».

Змістовно тотожне формулювання міститься і в листі відповідача від 05.06.2025 року.

2) 21.10.2024 року №18/2-з-1174/ЛК на самій відповіді міститься розписка позивача про те, що він отримав відповідь 22.10.2024 року.

До відповіді надано довідку «Про періоди проходження служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 » від 21.10.2024 року №18/2-з-1174/ЛК, в якій вказано: «згідно до наказу МВС України від 31.03.2001 № 254 «Про затвердження Переліку посад рядового і начальницького складу підрозділах міліції швидкого реагування «Беркут», стаж роботи на яких обчислюється з розрахунку один місяць служби за півтора», вислуга років для призначення пенсій на пільгових умовах зараховується працівникам, які перебували на службі після видання зазначеного наказу. Враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ у 1999 році, а саме до видання вищезазначеного наказу, тому у ОСОБА_1 відсутній період проходження служби в органах внутрішніх справ, який зараховується на пільгових умовах».

Отже, принаймні двічі позивачу доведено офіційну позицію відповідача з порушеного питання: спірний період не підлягає зарахуванню до вислуги років із застосуванням кратності. Такі відповіді надано за межами шестимісячного строку, що передує дню звернення до суду.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, які виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.09.2025 року у справі №560/11444/24.

Суд констатує, що аналогічно з листом органу Пенсійного фонду України, лист відповідача також є належним джерелом відомостей для особи про порушення її прав. Це підтверджується також і тим, що цей позов фактично і подано в результаті отримання позивачем саме листа.

Відповідно, належить оцінити значущість отримання позивачем аналогічних за змістом листів в 2022 та 2024 році для цілей вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Визначення законодавцем строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2025 року у справі №440/13425/24.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин пропуску такого строку чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Частина друга статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.08.2025 року у справі №280/6884/24.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на звернення з позовом у публічно-правових відносинах.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.02.2025 року у справі №120/1183/24.

Процесуальні строки є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі "Perez de Rada Cavanilles v. Spain" (Перез де Рада Каванілес проти Іспанії), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року Osman v. the United Kingdom (Осман проти Сполученого Королівства), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року Kreuz v. Poland (Круз проти Польщі), заява №28249/95).

Отже, метою існування визначеного строку звернення до суду є потреба досягнення стабільності в публічно-правових відносинах, в результаті чого їх учасники можуть визначати свою поведінку спираючись на сталість попередніх суспільних відносин.

За обставин даної справи позивач фактично протягом трьох років регулярно порушує перед відповідачем одне й те ж питання. Таким чином, юридично значущий інтерес позивача у правовій визначеності є досягнутим він знає про результат вирішення відповідачем порушеного питання і може визначати свою подальшу поведінку виходячи з цієї обізнаності, наприклад звернутися до суду за захистом своїх прав.

Проте, для відповідача така юридична ситуація є фактично позбавленням його права на будь-яку правову визначеність, адже позивач (і це підтверджується обставинами в спірних правовідносинах) може нескінченно домагатися вирішення одного й того ж питання в судовому порядку шляхом «оновлення» відповіді відповідача по суті цього самого питання.

Поза розумним сумнівом, що така поведінка жодним чином не узгоджується ані з вищевикладеними підставами для існування інституту строків звернення до суду, ані з принципами добросовісності, ані належною правовою процедурою для здійснення правосуддя, адже як вже вказав суд - дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на звернення з позовом у публічно-правових відносинах.

Судом встановлено, що про порушення своїх прав, пов`язаних із застосуванням кратності до свого періоду проходження служби при обчисленні вислуги років позивач дізнався в 2022 році, після цього в 2024 році, а лист відповідача від 05.06.2025 року фактично лише втретє повідомив позивачу те саме, що й попередні дві відповіді відповідача останній не вбачає правових підстав для застосування кратності.

Отже, позивач дізнався про порушення своїх прав за межами шестимісячного строку, що передує дню звернення до суду.

За таких обставин належить застосувати положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо залишення позовної заяви без руху після відкриття, що забезпечить розумний баланс процесуальних прав учасників та виконання завдання адміністративного судочинства.

Вищенаведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам, встановленим ст. 123, ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху із наданням строку для усунення недоліків.

Суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали (ч. 13 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 121, 123, 161, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом п`яти днів з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду:

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 15 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Копію ухвали надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями), згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко