Справа № 140/5791/25
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/5791/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.12.2023 між ФОП ОСОБА_1 та компанією Yakima Chief Hops SA (Продавець) було укладено Контракт № 0712/23, згідно з пунктами 1.1., 1.3 якого продавець продає, а покупець купує хміль та інші продукти для пивоваріння (надалі Продукція) в кількості, за цінами та на умовах, викладених в Інвойсах, які є невід`ємною частиною цього Контракту. Валютою Контракту є євро. Продавець поставляє продукцію на умовах EXW, що вказується в Інвойсах, відповідно до Інкотермс - 2020. Продавець здійснює доставку товару протягом 30 календарних днів з моменту надходження 100% попередньої оплати на розрахунковий рахунок продавця (пункти 2.1, 2.2 Контракту). Сплата будь-яких і всіх мит і / або митних зборів, необхідних для здійснення процедур митного очищення в країні покупця, покладається на покупця (пункт 2.5 Контракту). У свою чергу пунктами 3.1., 3.2., 3.3. Контракту врегульовано, що оплата продукції здійснюється в розмірі 100% від загальної суми інвойсу на умовах попередньої оплати, безпосередньо перед відвантаженням. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на р/р продавця. Всі платежі за цим Договором здійснюються в євро. Всі комісії банків покупця, в тому числі банка-кореспондента, сплачує покупець, комісії банку продавця оплачує продавець (пункти 3.1 3.3 Контракту).

Позивач замовив у продавця на підставі проформи - інвойсу №CPF311-250153 від 27.01.2025 товар загальною кількістю 660 кг нетто та вартістю 11834,20 євро, який був оплачений 29.01.2025 у повному обсязі, на підставі платіжної інструкції №11, у призначенні платежу якої вказано посилання на вищезазначені Контракт № 0712/23 та проформу №CPF311-250153.

ФОП ОСОБА_1 через уповноваженого декларанта подав на митний пост Волинської митниці митну декларацію (далі МД) № 25UA82U2 від 18.02.2025, згідно з якою було заявлено до митного оформлення товари:

- товар №1: «Хміль оброблений, фабричний у вигляді гранул, для пивоваріння: Хміль гранульований "Cascade", альфа 7,10%, урожай 2022 року у кількості 40 кг за ціною 10,71 євро за 1 кг та загальною вартістю 428,40 євро; Хміль гранульований "Cascade", альфа 6,60%, урожай 2023 року, у кількості 60 кг за ціною 14,43 євро за 1 кг та загальною вартістю 865,80 євро; Хміль гранульований "Citra", альфа 12,60%, урожай 2023 року, у кількості 80 кг за ціною 21,45 євро за 1 кг та загальною вартістю 1 716,00 євро; Хміль гранульований "Mosaic", альфа 12,50%, урожай 2022 року, у кількості 40 кг за ціною 14,86 євро за 1 кг та загальною вартістю 594,40 євро; Хміль гранульований "Mosaic", альфа 12,10%, урожай 2023 року, у кількості 80 кг за ціною 20,24 євро за 1 кг та загальною вартістю 1 619,20 євро; Хміль гранульований "Simcoe", альфа 13,4%, урожай 2023 року, у кількості 80 кг за ціною 21,05 євро за 1 кг та загальною вартістю 1 684,00 євро; Хміль гранульований "Ekuanot", альфа 14,40%, урожай 2022 року, у кількості 40 кг за ціною 12,86 євро за 1 кг та загальною вартістю 514,40 євро; Хміль гранульований "Ekuanot", альфа 14,30%, урожай 2023 року, у кількості 40 кг за ціною 17,45 євро за 1 кг та загальною вартістю 698,00 євро; Хміль гранульований "Idaho 7", альфа 12,30%, урожай 2023 року, у кількості 20 кг за ціною 18,55 євро за 1 кг та загальною вартістю 371,00 євро; Хміль гранульований "El Dorado", альфа 11,90%, урожай 2023 року, у кількості 40 кг за ціною 17,67 євро за 1 кг та загальною вартістю 706,80 євро, торгівельна марка та виробник Yakima Chief Hops (США)»;

- товар №2: «Хміль оброблений, фабричний у вигляді гранул, для пивоваріння: Хміль гранульований "NZ Wakatu", альфа 5,60%, урожай 2022 року, у кількості 120 кг за ціною 16,41 євро за 1 кг та загальною вартістю 1 969,20 євро; Хміль гранульований "NZ Motueka", альфа 6,60%, урожай 2024 року, у кількості 20 кг за ціною 25,85 євро за 1 кг та загальною вартістю 517,00 євро, торгівельна марка та виробник NZ Hops (Нова Зеландія)».

Проте, митний орган 19.02.2025 прийняв рішення № UA205140/2025/000070/2 про коригування митної вартості товару, а також відмовив у митному оформленні товару згідно із карткою відмови №UA205140/2025/000447.

Позивач вказане рішення та картку відмови вважає протиправними з огляду на те, що на підтвердження заявленої у МД №25UA82U2 від 18.02.2025 митної вартості товарів та обраного методу її визначення разом з декларацією декларант надав митному органу документи, які посвідчували підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, та які підтверджували складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяли ідентифікувати оцінюваний товар та містили об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 19.02.2025 №/2025/000070/2, та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2025/000447.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 72).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 75-86) представник відповідача Савош Л.О. позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного рішення.

Вказує, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, встановлено, що митна вартість товару за МД №25UA82U2 від 18.02.2025 не може бути визнана у зв`язку з тим, що подані документи не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та вони містять розбіжності, які є визначальними для сумніву митниці в достовірності заявлених відомостей про митну вартість, та, як наслідок, реалізації права митного органу вимагати додаткові документи, які б спростували ці розбіжності.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 53 МК України декларанту надіслано повідомлення про надання документів на підтвердження митної вартості, проте, декларант не надав інших документів для підтвердження митної вартості, у зв`язку із чим, за результатом проведеної письмової консультації щодо вибору методу визначення митної вартості товару, Волинською митницею з дотриманням вимог чинного законодавства прийнято рішення про коригування митної вартості товарів.

В поданій до суду відповіді на відзив (а. с. 170-174) представник позивача адвокат Багіров Р.А. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Ухвалою суду від 17.06.2025 відмовлено в задоволенні клопотання Волинської митниці про розгляд справи в судовому засіданні (а. с. 168).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 через уповноваженого декларанта ПП «СІА-БРОК» на митний пост Волинської митниці подано МД №25UA82U2 від 18.02.2025 (а. с. 19-20), за якою задекларовано ввезення, зокрема, таких товарів:

- товар №1: «Хміль оброблений, фабричний у вигляді гранул, для пивоваріння: хміль гранульований "Cascade", альфа 7,10%, урожай 2022 року у кількості 40 кг; хміль гранульований "Cascade", альфа 6,60%, урожай 2023 року, у кількості 60 кг; хміль гранульований "Citra", альфа 12,60%, урожай 2023 року, у кількості 80 кг; хміль гранульований "Mosaic", альфа 12,50%, урожай 2022 року, у кількості 40 кг; хміль гранульований "Mosaic", альфа 12,10%, урожай 2023 року, у кількості 80 кг; хміль гранульований "Simcoe", альфа 13,4%, урожай 2023 року, у кількості 80 кг; хміль гранульований "Ekuanot", альфа 14,40%, урожай 2022 року, у кількості 40 кг; хміль гранульований "Ekuanot", альфа 14,30%, урожай 2023 року, у кількості 40 кг; хміль гранульований "Idaho 7", альфа 12,30%, урожай 2023 року, у кількості 20 кг; хміль гранульований "El Dorado", альфа 11,90%, урожай 2023 року, у кількості 40 кг, торгівельна марка та виробник Yakima Chief Hops (США)», ціна товару згідно графи 42 МД №25UA82U2 від 18.02.2025 9316,1818 євро;

- товар №2: «Хміль оброблений, фабричний у вигляді гранул, для пивоваріння: хміль гранульований "NZ Wakatu", альфа 5,60%, урожай 2022 року, у кількості 120 кг; хміль гранульований "NZ Motueka", альфа 6,60%, урожай 2024 року, у кількості 20 кг, торгівельна марка та виробник NZ Hops (Нова Зеландія)», ціна товару згідно графи 42 МД №25UA82U2 від 18.02.2025 2518,0182 євро.

На підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного основного методу її обчислення декларантом до вказаних МД були подані такі документи: пакувальний лист №DE311-2500521 /SPOT JAN 25/ від 10.02.2025 (а. с. 36, переклад а. с. 37); Інвойс № DE311-2500521 від 10.02.2025 (а. с. 29, переклад а. с. 30); CMR № FEB 212429643 від 11.02.2025 (а. с. 31); сертифікат про походження товару № 90 2025 000594 від 30.01.2025 (а. с. 38); платіжну інструкцію про оплату товару № 11 від 29.01.2025 (а. с. 28); довідку про транспортно-експедиційні витрати № 17/02/1 від 17.02.2025 (а. с. 33); рахунок № 100924/61 від 10.09.2024 на оплату транспортних послуг; додаткові угоди № 1 від 01.02.2024 та № 2 від 19.12.2024 до Договору № 0712/23 від 07.12.2023 (а. с. 24 зворот - 25); договір № 0712/23 від 07.12.2023 (а. с. 22-24); заявку на перевезення № 11/02 від 11.02.2025 до Договору № ЕК51 від 07.04.2021 (а. с. 32).

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів (а. с. 41-42) убачається, що митна вартість товару за МД №25UA82U2 від 18.02.2025 не була визнана митним органом у зв`язку з тим, що подані документи містять розбіжності:

- оплата за товар, згідно банківського платіжного документа №11 здійснена 29.01.2025, що передує виставленому рахунку-фактурі №DE311-2500521, який датується 10.02.2025. Також в призначенні платежу банківського платіжного доручення зазначений контракт від 07.12.2023 №0712/23. Відповідно додаткової угоди до контракту від 01.02.2024 №1 загальна сума контракту становить суму інвойсів, наданих Продавцем протягом дії контракту, що унеможливлює ідентифікацію даної оплати до оцінюваної поставки товару;

- відповідно пункту 2.1 Контакту Продавець поставляє продукцію на умовах EXW, що вказується у інвойсах, що суперечить умовам поставки, вказаним в рахунку-фактурі від 10.02.2025 №DE311-2500521 FCA;

- договору на перевезення від 07.04.2021 №EK51, згідно заявки на перевезення від 11.02.2025, не подано до митного оформлення;

- в гр. 15 автотранспортної накладної від 11.02.2025 №FEB 212429643 відсутні підпис та печатка (за наявності) фактичного перевізника;

- згідно довідки від 17.02.2025 №17/02/1 витрати на транспортування по маршруту Mont-Saint -Guibert м/п Устилуг становлять 19934 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 1606 км, що в перерахунку транспортні витрати становлять 12,42 грн/км (19934/1606). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту м/п У стилуг - м. Луцьк становить 8400 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 88 км, що становить 95,46 грн/км (8400/88). Вказане свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості;

- відповідно до прайс-листа датою укладання контракту є 27.01.2025, що суперечить зовнішньоекономічному контракту, вказаному в гр. 44 ЕМД;

- згідно прайс-листа термін дії документа 10.02.2025, що не підтверджує надану до митного оформлення оплату за товар, адже дані ціни є неактуальними на 29.01.2025 (день здійснення передоплати).

В зв`язку із наявністю розбіжностей та відповідно до частин другої, третьої статті 53 МК України декларанту була надіслана вимога про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості, зокрема: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) транспортні (перевізні) документи; 3) договір (контракт) про перевезення; 4) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг (за наявності); 5) банківські платіжні документи, що стосуються товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів.

Листом від 19.02.2025 №1/1 декларант повідомив митний орган про відсутність інших додаткових документів.

19.02.2025 Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за №/2025/000070/2 (а. с. 41-42), з графи 33 якого видно, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Декларанту надіслано вимогу відповідно до частини другої, третьої статті 53 МК України про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, заявлену митну вартість не визнано. Проведено консультації з декларантом згідно із статтею 57 МК України. Застосовано резервний метод (стаття 64 МК України). Рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні товари за ЄАІС, а саме: за МД №UA100390/2025/702321 від 05.02.2025, де митна вартість товару №1 становить 26,5 дол.США/кг (25,3148 євро/кг на дату заявленого декларантом курсу валют); МД №UA205140/2025/009778 від 17.02.2025, де митна вартість товару №2 становить 31,86 дол.США/кг (30,4357 євро/кг на дату заявленого декларантом курсу валют).

Крім того, Волинська митниця видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/000447, відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товарів (а. с. 43).

В подальшому, спірний товар було випущено у вільний обіг за МД №25UA33U4 від 19.02.2025 (а. с. 44-45).

02.04.2025 ФОП ОСОБА_1 звернувся із заявою до Волинської митниці, в якій просив визнати завалену вартість товару за основним методом (а. с. 51-54). До заяви додатково надано договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 07.04.2021 №ЕК №51 (а. с. 55-56), рахунок на оплату від 17.02.2025 № 129 (а. с. 57), акт надання послуг від 19.02.2025 № 143 (а. с. 58), платіжну інструкцію від 05.03.2025 № 698 (а. с. 59).

Листом від 15.04.2025 № 7.3-2/15-02/14/4555 Волинська митниця, у відповідь на заяву позивача, повідомила, що відсутні підстави для скасування рішення про визначення митної вартості від 19.02.2025 №/2025/000070/2 (а. с. 60-62).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами першою - третьою статті 52 цього ж Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Як передбачено частинами другою третьою статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами першою третьою статті 54 вказаного Кодексу визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Згідно з частинами першою, другою статті 57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях (постанови від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 27.06.2020 у справі №540/2605/18, від 25.11.2020 у справі №1.380.2019.001657, від 15.04.2021 у справі №804/14964/15, від 02.05.2024 у справі №520/22458/23) звертав увагу на те, що обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації. Неподання декларантом документів, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі № 300/784/24.

На думку суду, виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів, відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості товарів, з огляду на таке.

Судом встановлено, що як до митного оформлення, так і до суду позивач надав передбачені статтею 53 МК України документи (наведені вище по тексту рішення), які підтверджують задекларовану митну вартість товару (зокрема, пакувальний лист, інвойс, платіжну інструкцію про оплату товару, довідку про транспортно-експедиційні витрати).

У суду відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

В оскаржуваному рішенні відсутнє обґрунтування того, що виявлені митним органом розбіжності впливають на митну вартість товарів, та суд вважає, що вказані розбіжності, про які зазначено в рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть впливати на митну вартість спірного товару та не могли бути правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта.

Стосовно зауваження відповідача про оплату товару (оплата за товар, згідно банківського платіжного документа № 11, здійснена 29.01.2025, що передує виставленому рахунку-фактурі №DE311-2500521, який датується 10.02.2025; неможлива ідентифікація оплати до оцінюваної поставки товару), то суд зазначає таке.

Додатковою угодою від 01.02.2024 до Договору від 07.12.2023 № 0712/23 (а. с. 24 зворот) пункт 1.2 викладено в наступній редакції: загальна сума контракту становить суму інвойсів, наданих продавцем протягом терміну дії контракту.

Відповідно до пункту 3.1 контракту від 07.12.2023 №0712/23 (а. с. 22-24) оплата продукції здійснюється наступним чином: 100 % від загальної суми інвойсу сплачує покупець на умовах попередньої оплати за товар, безпосередньо перед відвантаженням. Оплата здійснюється шляхом перерахунок коштів на р/р продавця.

Позивач під час митного оформлення надав проформу № CPF311-250153 від 27.01.2025 (а. с. 26, переклад а. с. 27), за якою сторонами узгоджувалась партія товару та яка надавалась для його попередньої оплати. При цьому, вартість товару за такою проформою, його кількість та асортимент є ідентичним Інвойсу № DE311-2500521 від 10.02.2025 (а. с. 29, переклад а. с. 30), який був поданий до митного оформлення.

У призначенні платежу платіжної інструкції № 11 від 29.01.2025 (а. с. 28) міститься пряме посилання не лише на вищезазначений контракт, а й на проформу № CPF311-250153 від 27.01.2025, що однозначно дає можливість ідентифікувати оплату до конкретної партії товару, а відтак суд приходить до висновку, що доводи відповідача у цьому випадку є безпідставними.

Стосовно іншого зауваження відповідача (відповідно пункту 2.1 Контакту Продавець поставляє продукцію на умовах EXW, що вказується у інвойсах, що суперечить умовам поставки, вказаним в рахунку-фактурі від 10.02.2025 №DE311-2500521 FCA), то суд враховує, що пунктом 2.1 контракту від 07.12.2023 № 0712/23 (а. с. 22-24) визначено, що продавець поставляє продукцію на умовах EXW, що вказується в інвойсах, відповідно до Інкотермс-2010. Відтак, контракт від 07.12.2023 № 0712/23 не виключає можливість вказівки в інвойсі інших умов поставки, відмінних від EXW, а тому сторони в інвойсі від 10.02.2025 №DE311-2500521 домовились про умови поставки FCA.

Зі змісту оскаржуваного рішення можна зрозуміти, що митний орган не погоджується із вартістю витрат на перевезення (оскільки договору на перевезення від 07.04.2021 № EK51, згідно заявки на перевезення від 11.02.2025, не подано до митного оформлення; занижені транспортні витрати).

Судом встановлено, що до митного оформлення декларантом була подана Заявка на автоперевезення № 11/02 від 11.02.2025 (а. с. 32), яка містить усю необхідну інформацію для цілей визначення митної вартості товару, підписана обома сторонами та стосується конкретного перевезення вантажу.

Суд також враховує, що позивач до заяви від 02.04.2025, в якій просив визнати заявлену вартість товару за основним методом (а. с. 51-54), додатково надав договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 07.04.2021 № ЕК №51 (а. с. 55-56), проте цей договір не був врахований митницею.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує також висновки щодо застосування норма права, викладені у постанові Верховного Суду від 07.07.2023 у справі № 803/718/17, які полягають у такому.

Якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Довідка про транспортно-експедиційні витрати від 17.02.2025 № 17/01/1 (а. с. 33) підтверджує, що транспортні витрати від Mont-Saint-Guibert (Бельгія) до м/п Устилуг складають 19934,00 грн, а від м/п Устилуг до м. Луцьк 8400,00 грн. В довідці також зазначено, що витрати на завантаження та страхування вантажу не передбачено.

Суд зазначає, що Довідка про транспортно-експедиційні витрати від 17.02.2025 №17/01/1 (а. с. 33) містить числове значення витрат щодо транспортування товару до кордону України та ці транспортні витрати були включені до митної вартості відповідно до частини десятої статті 58 МК України.

Посилання відповідача на певні недоліки в CMR суд до уваги не приймає та зазначає, що такі недоліки CMR не спростовують задекларованої митної вартості товару з урахуванням поданих позивачем документів. При цьому, відповідач не обґрунтував, яким чином вказані недоліки впливають на визначення митної вартості товару, враховуючи те, що позивач надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для її визначення. СМR може бути джерелом відомостей про країну походження товару (частина дев`ята статті 43 МК України), про кількість вантажних місць, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів та їх пакування (частина друга статті 191 МК України), про автотранспортний засіб комерційного призначення, що перевозить товари (частина друга статті 221 МК України). Проте приписами МК України не передбачено, що СМR є джерелом відомостей про митну вартість товарів. Окремі недоліки у заповненні товарно-транспортної накладної не можуть бути підставою для відмови в митному оформленні товару за ціною контракту, якщо така підтверджена сукупністю інших доказів.

Також однією з підстав для здійснення коригування митної вартості товарів стало те, що відповідно прайс-листа датою укладання контракту є 27.01.2025, що суперечить зовнішньоекономічному контракту, вказаному в гр. 44 ЕМД та згідно прайс-листа термін дії документа 10.02.2025, що не підтверджує надану до митного оформлення оплату за товар, адже дані ціни є неактуальними на 29.01.2025. З приводу цього суд зазначає, що вищезазначений документ за своєю суттю є комерційною пропозицією продавця товару, а зазначена дата (27.01.2025) є датою такої пропозиції та співпадає з датою проформи №CPF311-250153 від 27.01.2025 (а. с. 26, переклад а. с. 27). У такому документі зазначалась не дата Контракту, а дата угоди, більш того, ціни в пропозиції відповідають цінам в проформі та інвойсі. Вказівка відповідача не неактуальність цін на дату оплати є також безпідставною, оскільки такий документ виписаний 27.01.2025, а ціни у комерційній пропозиції були актуальні до 10.02.2025, проформа була підписана 27.01.2025, а товар оплачений 29.01.2025, тобто в період дії цінової пропозиції (з 27.01.2025 по 10.02.2025).

Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, та суд бере до уваги пояснення позивача про те, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

Приписами пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів, не зазначено чи за такими ж товаро-супровідними документами поставлявся ідентичний товар, тощо. Тобто не надано доказів, що ввезення вказаних товарів відбувалося на тих же умовах доставки та з тією ж самою відстанню.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі № 300/784/24.

Суд вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, оскільки у ньому, крім номера та дати МД, на підставі яких здійснено розрахунок скоригованої митної вартості товару, будь-яких пояснень щодо коригувань на обсяги партії ідентичних товарів, умов поставки, комерційних умов не наведено. Митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у митній декларації було зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Митним органом не було надано доказів, які б підтвердили митну вартість товару, визначену відповідачем за резервним методом. Відтак, оскільки суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару з огляду на те, що позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару, а оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та таким, що не відповідає вказаним вище нормам МК України, тому з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення належить задовольнити.

Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Отже, враховуючи, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/000447 (а. с. 43) винесена з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів, яке судом визнано протиправним та скасовано, тому вказана картка відмови також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений платіжною інструкцією від 27.05.2025 № 777 (а. с. 17) судовий збір (за подання позовної заяви в електронній формі, у якій об`єднано вимоги майнового та немайнового характеру) в сумі 3391,36 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн суд враховує такі положення КАС України та правові висновки Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах № 640/3098/20 та № 160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі № 540/2307/21.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа № 815/1479/18), від 15.07.2020 (справа № 640/10548/19), від 21.01.2021 (справа № 280/2635/20), від 03.08.2022 (справа № 280/4264/21).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі № 520/6658/21).

Як видно із наявних у справі письмових доказів, а саме договору про надання правничої допомоги від 24.02.2025 (а. с. 63), додатку № 1 від 24.02.2025 до договору від 24.02.2025 (а .с. 64), рахунку від 24.02.2025 № 23 (а. с. 65), платіжної інструкції від 01.03.2025 № 692 (а. с. 66), ФОП ОСОБА_1 оплатив 10000,00 грн за правову допомогу, надану Адвокатським об`єднанням «АФК» у цій справі у вигляді подання позову та супроводження справи у Волинському окружному адміністративному суді.

Суд, враховуючи зазначені обставини, складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з урахуванням усталеної практики Верховного Суду у цій категорії справ; предметом оскарження є одне рішення про коригування митної вартості товарів та одна картка відмови) та значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи на заперечення відповідача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу (а. с. 84-86), дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням наведеного, на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати в загальному розмірі 8391,36 грн (з них: судовий збір в сумі 3391,36 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 19 лютого 2025 року №UA205140/2025/000070/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Волинської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/000447.

Стягнути з Волинської митниці (44350, Волинська обл., Ковельський р-н, с. Римачі, вул. Призалізнична, 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43958385) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у загальному розмірі 8391 гривня 36 копійок (вісім тисяч триста дев`яносто одна гривня тридцять шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх