Справа № 640/16137/20
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2025 року м. Ужгород№ 640/16137/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Грига Н.В.,

за участі сторін та осіб, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача Кушнір В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, Київська область, 04116, код ЄДРПОУ ВП 44116011) визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 18 вересня 2025 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 29 вересня 2025 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 26.04.2017 № 1 про сплату земельного податку на суму 66729,71 грн та від 27.03.2018 № 21028-1305-2652 про сплату земельного податку на суму 66729,71 грн..

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Однак справа у встановлені нормами Кодексу адміністративного судочинства України строки Окружним адміністративним судом міста Києва розглянута не була.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX (далі - Закон №2825), серед іншого вирішено передати на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами інших адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі тих, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ», але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підставі пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2825 (в редакції Закону України №3863-ІХ) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.

Так, за результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, адміністративна справа № 640/16137/20 передана на розгляд та вирішення Закарпатському окружному адміністративному суду.

05 березня 2025 року вказана справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2025 року, дану адміністративну справу передано на розгляд судді Іванчулинець Д.В..

10 березня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийняти до провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

07 квітня 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від представника відповідача по даній справі надійшов відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вбачається, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просить суд відмовити позивачеві в задоволені позову повністю.

Також, представник відповідача в відзиві на позовну заяву від 07 квітня 2025 року просить суд замінити відповідача на його правонаступника.

Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 02 травня 2025 року було замінено відповідача Головне управління ДФС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, Київська область, 04116, ) на правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, Київська область, 04116, ), закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з мотивів наведених у позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог повністю з мотивів наведених у письмовому відзиві та просила суд відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 26 липня 2010 року проведено державну реєстрацію суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку №277951 від 19.09.2012, ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування та обрав 3 групу платників єдиного податку.

Відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна у власності ОСОБА_1 перебуває нерухоме майно (склад цегляний) площею 333,00 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що засвідчується Витягом з Державного реєстру правочинів та не заперечується сторонами.

Головним управлінням ДПС у м. Києві (далі ГУ ДПС у м. Києві) на підставі п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України прийнято податкові повідомлення-рішення №1 від 26.04.2017 року та 21028-1305-2652 від 27.03.2018 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем «Земельний податок з фізичних осіб» за 2017 рік у розмірі 66729,71 грн., та за 2018 рік у розмірі 66729,71 грн..

Вважаючи прийняте контролюючим органом податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства України, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України №2755-VI 02.12.2010 р. (далі ПК України) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Земельний податок в розумінні норм пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України є обов`язковим платежем, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

В розумінні норм п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п. 287.1 ст. 287 ПК України).

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п. 287.6 ст. 287 ПК України).

Зазначені положення податкового законодавства кореспондуються також з нормами ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 р., якими передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України).

Отже, з проведеного правового аналізу вищенаведених законодавчих норм вбачається, що з момент державної реєстрації права власності не нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , в ОСОБА_1 виникло право користування земельною ділянкою, розташованою під такою, а отже, й обов`язок сплачувати земельний податок за таку.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності нарахування земельного податку землекористувачу, що являється фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Згідно п. 269.2 ст. 269 ПК України особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу, що регламентує порядок функціонування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.

Так, в обґрунтування протиправності спірного податкового повідомлення-рішення позивач посилається на положення п. 297.1 ст. 297 ПК України та вважає проведення господарської діяльності належного йому на праві власності нежитлового приміщення, що розташоване на спірній земельній ділянці, є підставою для звільнення його від обов`язку сплачувати земельний податок.

Відповідно до положень п. 297.1 ст. 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності, в тому числі, з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у п. 297.1 ст. 297 ПК України, а тільки запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Виключною умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Разом з тим, можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Суд вважає, що правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року у справі № 21-2352а15 (№ 826/14703/13-а), який в подальшому був підтриманий і Верховним Судом у постановах від 15 лютого 2019 року у справі №826/9948/16), від 09 квітня 2019 року у справі №826/12960/16, від 21 травня 2020 року у справі №826/10983/18, від 05 лютого 2021 року у справі №826/16051/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

При цьому базою оподаткування згідно п. 271.1 ст. 271 ПК України є: 1) нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; 2) площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п. 274.1 ст. 274 ПК України).

Згідно положень п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Земельного кодексу України, державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою (ст. 194 Земельного кодексу України).

Отже, контролюючий орган уповноважений здійснювати нарахування фізичним особам податкових зобов`язань із земельного податку на підставі даних державного земельного кадастру щодо площі земельної ділянки, її нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів індексації, а також рішення сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад щодо ставок земельного податку.

Відповідно до п. 4 Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 №1386, Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі: Держгеокадастр про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

Отже, для реалізації контролюючим органом повноважень щодо нарахування земельного податку фізичним особам законодавством встановлено порядок та способи отримання необхідних відомостей для здійснення відповідних розрахунків, зокрема щодо площі земельної ділянки, нормативно-грошової оцінки, коефіцієнтів.

Вказані висновки сформовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13 червня 2019 року у справі №820/5042/16, від 18 жовтня 2019 року у справі №826/8361/18.

З прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень за №1 від 26.04.2017 року та 21028-1305-2652 від 27.03.2018 року неможливо встановити показники, що враховувалися при нарахуванні ОСОБА_1 податкового зобов`язання із земельного податку за 2017 та 2018 роки.

Отже, суд вважає, що ГУ ДПС у м. Києві проведено нарахування ОСОБА_1 податкового зобов`язання із земельного податку з порушенням вимог податкового законодавства, оскільки таке не ґрунтується на відомостях, передбачених п. 286.1 ст. 286 ПК України.

Згідно ч. 2. ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційно закріплений принцип законності також міститься і в п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, згідно з яким, посадові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, в супереч вищезазначеного, не доведено належними та допустимими доказами правильність нарахованої до сплати суми земельного податку, оскільки наведений у відзиві детальний розрахунок не підтверджений будь-якою доказовою базою.

За даними Державного земельного кадастру ОСОБА_1 не являється ні власником, ні користувачем земельної ділянки, на якій розмішене нежитлове приміщення, а відтак відсутні підстави передбаченні п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України про нарахування земельного податку.

На підставі вищенаведеного, враховуючи законодавчі норми, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2-14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, Київська область, 04116, код ЄДРПОУ ВП 44116011) визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 26.04.2017 № 1 про сплату земельного податку на суму 66729,71 грн та від 27.03.2018 № 21028-1305-2652 про сплату земельного податку на суму 66729,71 грн..

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, Київська область, 04116, код ЄДРПОУ ВП 44116011) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1334,60 грн. (одну тисячу триста тридцять чотири гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (Шостого апеляційного адміністративного суду).

СуддяД.В. Іванчулинець