Справа № 160/20534/25
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що вважає дії з винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №006952 від 18.06.2025 року протиправними, а постанову незаконною, такою, що винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.
По суті під час складання акту інспектор не знайшовши підстав для винесення акту за жодне порушення порядку здійснення нерегулярних перевезень вирішив кваліфікувати вказане перевезення, як нерегулярне та виписати відповідний акт, без належних підстав для цього.
Отже, при розгляді справи посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті не було надано оцінку доводам сторони, а саме: не враховано пояснень, які надані адвокатом, а також не здійснено заходів, щодо збирання додаткових доказів, які могли б спростувати доводи позивача, не було об`єктивно та неупереджено проведено перевірку додержання вимог.
Водночас інспектором було помилково чи навмисно кваліфіковано вказане перевезення, як регулярне та виписано акт за порушення додержання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині наявності документів для регулярних пасажирських перевезень.
Ухвалою від 18 липня 2025 року суд відкрив провадження в порядку спрощеного позовного провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
29.07.2025 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву , де зазначив, що під час перевірки було виявлено порушення вимог абзацу 3 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Як наслідок, за порушення вимог додержання законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено постанову № 006952 від 18.06.2025 року.
Рейдова перевірка проводилася на зупинці пл. Соборна, зупинка громадського транспорту м. Жовті Води Київ, регулярні пасажирські перевезення 10 пасажирів, що підтверджено Актом проведення перевірки, який підписано водієм, а також відеоматеріалами перевірки, що відтворюються з допомогою застосунку VSPlayer.
Також з відеоматеріалів перевірки вбачається те, що водій погодився з тим, що здійснював посадку висадку пасажирів на зупинці пл.Соборна. Окрім того, під час проведення перевірки, водієм було надано Договір про здійснення нерегулярних перевезень від 17.04.2025, в пункті 2.3. якого визначено початковий пункт маршруту, кінцевий пункт маршруту, та не зазначено жодних проміжних зупинок, в тому числі у м. Олександрія. Таким чином, порушено вимогу п. 53 Правил № 176 та самовільно (не передбачене умовами договору) визначено проміжні пункти перевезення.
Таким чином, таке перевезення вважається регулярним та потребує наявності документів, передбачених для регулярних пасажирських перевезень.
Отже, з системного аналізу діючого законодавства слідує, що дозвіл на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування повинен перебувати у перевізника, тоді як витяг з дозволу повинен перебувати в автобусі та такий витяг має відповідати транспортному засобу, на якому здійснюється перевезення.
Таким чином, витяг з дозволу є іншим документом, передбаченим законодавством, оскільки його наявність в автобусі передбачена нормативно - правовим актом - постановою Кабінету Міністрів України № 176. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.
04.08.2025 року позивач подав відповідь на відзив, де вказав, що відзиву на позовну заяву суб`єктом владних повноважень не було долучено жодного доказу, який підтверджує, що водій здійснював посадку чи висадку пасажирів. Не було долучено ЖОДНОГО доказу, який підтверджує здійснення посадки чи висадки пасажирів саме у пунктах і на зупинках визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах регулярних перевезень. Направлення на перевірку 11.04.2025 № НР 002215 надано не було, що не дозволяє суду перевірити чи прийнято рішення суб`єкта владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, як того вимагає пункт перший частини другої статті 2 КАС України.
Після зупинки транспортного засобу двері транспортного засобу не відчинились, посадка-висадка пасажирів не здійснювалась, що не спростовано відповідачем-2.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 18.04.2025.
Під час перевірки виявлено порушення під час здійснення нерегулярних пасажирських перевезень згідно договору б/н від 17.04.2025 Жовті Води-Київ здійснив посадку та висадку пасажирів у пунктах і на зупинках визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням, чим порушено п. 53 Постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997, а саме: відсутній витяг з дозволу на маршрут, п. 30 Постанови Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997, копія затвердженого організатором перевезень розкладу руху, п. 1.3 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України 07.05.2010 № 278, схема маршруту.
За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №126534 від 18.04.2025 року.
18.06.2025 року в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті Дяденчуком Дмитром Вікторовичем було винесено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №006952 (далі - Постанова).
Відповідно до зазначеної Постанови ФОП ОСОБА_1 18.04.2025 о 07 год. 25 хв., Кіровоградська обл., м. Олександрія, пл. Соборна, допущено порушення ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передачена абзацем 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", що підтверджується актом №АР 126534 від 18.04.2025 та накладено штраф у розмірі 17 000,00 гривень.
Правомірність постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу №006952 від 18.06.2025 є предметом оскарження у цій справі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, поясненням третьої особи, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон України №2344-ІІІ).
Відповідно до частини 4 статті 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Так, на виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10 вересня 2014 року "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).
Відповідно до пункту 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з підпунктами 1, 3 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Статтею 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Відповідно до статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів і вантажів між населеними пунктами, розташованими на території однієї держави; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів та/чи вантажів територією України без перетину державного кордону України; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).
Згідно з пунктом 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку № 1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється зокрема наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (пункт 20 Порядку № 1567).
У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку № 1567.
В силу вимог статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до статті 39 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.
Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 40 Закону №2344-III водій автобуса зобов`язаний мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством.
Отже, вимогами статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачений обов`язок водія під час здійснення регулярних пасажирських перевезень мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
Відсутність у перевізника або незабезпечення водія автобуса переліченими документами, є підставою для застосування до перевізника штрафних санкцій відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.
Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 травня 2010 року № 278 (далі - Порядок № 278), встановлює вимоги до паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, процедуру розроблення, погодження та затвердження таких паспортів.
Згідно з пунктом 1.3 Порядку № 278 автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.
Схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та працівникам уповноважених підрозділів Національної поліції України (пункт 1.4 Порядку № 278).
Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 278 паспорт маршруту, окрім іншого, включає: схему маршруту; копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів; таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень).
Згідно з пунктом 2.2. Порядку №278 схема міжміського автобусного маршруту виготовляється на карті автомобільних доріг чи фрагменті карти автомобільних доріг України з нанесенням лінії проходження маршруту. Автостанції, початковий та кінцевий пункти маршруту (зупинки) за маршрутом відмічаються на схемі маршруту із зазначенням їх назв. При розробці схеми маршруту враховують, що відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських автобусних маршрутів загального користування повинно здійснюватись тільки з територій автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху. На лінії шляху проходження маршруту позначаються проміжні зупинки, мости/шляхопроводи, пункти перетинання державного кордону, залізничні переїзди, небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних пригод.
Згідно з пунктом 2.6. Порядку №278 таблиця вартості проїзду для регулярних приміських, міжміських маршрутів містить інформацію щодо вартості проїзду (перевезення багажу) між зупинками, призначеними для посадки та висадки пасажирів згідно з розкладом руху автобусів на маршруті. Для регулярних міських автобусних маршрутів визначається вартість проїзду за маршрутом.
При цьому, згідно з статтею 34 Закону №2344-ІІІ обов`язок із забезпечення водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів покладається саме на автомобільного перевізника, яким, за визначенням, наведеним у статті 1 Закону №2344-ІІІ, є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Пунктом 1.3 Порядку №278 також передбачено, що автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого розкладу руху.
В свою чергу, відповідно до пункту 1.4 Порядку №278 на водія автобуса під час здійснення перевезень пасажирів покладений обов`язок пред`явити схему маршруту та розклад руху регулярних перевезень представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними перевірки.
З наведеного слідує, що автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити водія транспортного засобу, який здійснює регулярні пасажирські перевезення, зокрема схемою маршруту, розкладом руху та таблицею вартості проїзду.
Згідно абзацу третього частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, до автомобільного перевізника застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, відсутність на момент перевірки у водія транспортного засобу, що надає послуги з регулярного перевезення пасажирів, документів, визначених статтею 39 Закону №2344-ІІІ, до яких відносяться зокрема й схема маршруту, розклад руху та таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), є складом адміністративного правопорушення, за яке до автомобільного перевізника застосовується передбачена статтею 60 Закону №2344-ІІІ відповідальність у вигляді накладення адміністративно-господарського штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно копії акту № АР 126534 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 18.04.2025, зокрема встановлено, що під час перевірки виявлено порушення під час здійснення нерегулярних пасажирських перевезень згідно договору б/н від 17.04.2025 Жовті Води-Київ здійснив посадку та висадку пасажирів у пунктах і на зупинках визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням, чим порушено п. 53 Постанови Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997.
На момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 цього Закону, встановлено відсутній витяг з дозволу на маршрут, п. 30 Постанови Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997, копія затвердженого організатором перевезень розкладу руху, п. 1.3 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України 07.05.2010 № 278, схема маршруту.
Разом з тим, водій заперечує вчинення ним вказаного порушення та зазначає, що автобус не рухався, двері транспортного засобу не відчинились, посадка-висадка пасажирів не здійснювалась, проте суд не приймає ці твердження до уваги, оскільки це не підтверджено матеріалами справи.
Абзацом 3 частини 1 статі 60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.
Положеннями статті 29 Закону №2344-III визначено, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що факт ненадання водієм під час перевірки документів, на підставі яких виконуються регулярні пасажирські перевезення, а саме: схема маршруту, розкладу руху, відповідно до вимог статті 39 Закону №2344-ІІІ є доведеним, відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу №006952 від 18.06.2025 року, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством, з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, а тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування.
Частинами 1-2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення і докази, надані стороною позивача, суд вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийняття оскаржуваної постанови.
З огляду на викладене, суд зробив висновок, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.
Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно з ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, з огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову.
Керуючись ст. 139, 143, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук