Справа № 380/23401/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року м. Львівсправа № 380/23401/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 29 жовтня 2024 року у видачі ОСОБА_1 довідки для обчислення пенсії по віку відповідно до пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ;

- зобов`язати Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради видати ОСОБА_1 довідки для обчислення пенсій відповідно до статті 37 Закону «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII відповідно до пункту 4-2 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622, зокрема:

довідку про складові заробітної плати для державного службовця, який до 01 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);

довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 01 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд);

довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 28 лютого 2023 року звільнилася з Личаківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, маючи стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 20 років. Водночас станом на 01 травня 2016 року стаж державної служби позивачки становив 14 років 05 місяців 02 дні, а станом на час її звільнення 21 рік 02 місяці та 29 днів. Також станом на 01 травня 2016 року позивачка займала посаду завідувача сектором персоніфікованого обліку Личаківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

Позивачка зазначає, що звернулася до відповідача із заявою про видачу довідок для призначення пенсії державного службовця, однак отримала відмову, яка мотивована тим, що станом на 01 травня 2016 року стаж її державної служби становив 14 років 05 місяців 02 дні, тобто менше необхідних 20 років, а також станом на 01 травня 2016 року вона не займала посади державного службовця, оскільки займана нею на той час посада не відноситься до посади державного службовця.

Позивачка вважає зазначену відмову відповідача протиправною та такою, що порушує її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон № 3723) після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 цього Закону і Прикінцевих та перехідних положень України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу» (далі Закон № 889), а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Усім вказаним вимогам позивачка відповідає, тому відповідач, на переконання позивачки, протиправно відмовив їй у видачі запитуваних довідок для призначення пенсії державного службовця, що, своєю чергою, порушує її право на належне пенсійне забезпечення.

З огляду на вказане позивачка за захистом свого порушеного права звернулася з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що відповідно до пункту 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом (01 травня 2016 року) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Станом на 01 травня 2016 року стаж державної служби позивачки становив 14 років 05 місяців 02 дні, що є меншим, ніж передбачено Законом України «Про державну службу».

Відповідач зазначає, що позивачка на момент набрання чинності Законом № 889 (01 травня 2016 року) та на момент звільнення була посадовою особою органу місцевого самоврядування та не займала посаду державної служби, отже, відсутні підстави для видачі позивачці довідок про заробітну плату для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 889.

Відповідач відзначає, що відповідно до пункту 2 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу у органах місцевого самоврядування» дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування. Тож покликання позивачки на те, що відповідач ухвалив рішення про відсутність у неї права на пенсію не відповідає дійсності, оскільки управління соціального захисту в межах компетенції, відповідно до пунктів 2, 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» не має права видавати довідку про заробітну плату для призначення пенсії особам, які не мають станом на день виникнення права для призначення пенсії 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

З огляду на вказане відповідач просить відмовити у задоволенні позову позивачки в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 25 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Сторонами у справі не заперечується та обставина, що позивачці призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

Позивачка звернулася до Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради із заявою від 05 жовтня 2024 року про видачу довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, а саме:

довідки про складові заробітної плати для державного службовця, який до 01 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на 31 грудня 2023 року;

довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 01 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд), а саме з березня 2018 року по лютий 2023 року;

довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби за вересень 2024 року та жовтень 2024 року.

Листом від 29 жовтня 2024 року № 2603-вих-438 Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради відмовило у видачі позивачці запитуваних довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, мотивуючи свою відмову тим, що станом на 01 травня 2016 року стаж роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених до відповідних категорій посад державної служби від 16 грудня 1993 року № 3733-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України становить 14 років 05 місяців 02 дні, тобто менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, тож підстав для отримання відповідних довідок не встановлено. Окрім того, оскільки на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (01 травня 2016 року) позивачка не займала посади державної служби, а була посадовою особою органу місцевого самоврядування, підстав для видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 889-VIII «Про державну службу» немає.

Позивачка, не погодившись із такою відмовою відповідача, звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності відмови відповідача у видачі позивачці довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, оформленої листом від 29 жовтня 2024 року № 2603-вих-438.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Пенсійне забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року регулювалося Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу».

Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723 на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».

Підпунктом 1 пункту 2 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом України займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених вказаним Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Пункт 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 визначає, що для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889 передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону № 3723 передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Так, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 вказаного Закону України і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723 лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723 вік і страховий стаж.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 676/4235/17.

Водночас абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058 встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Відповідно до частини першої статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Сторонами у справі визнається та обставина, що позивачка станом на 01 травня 2016 року була посадовою особою органу місцевого самоврядування, а стаж її роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, станом на вказану дату становив 14 років 05 місяців 02 дні.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулює Закон України від 07 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493).

Служба в органах місцевого самоврядування це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом (стаття 1 Закону № 2493).

Посадовою особою місцевого самоврядування в розумінні статті 2 Закону № 2493 є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Статтею 14 Закону № 2493 встановлено класифікацію посад в органах місцевого самоврядування (сім категорій).

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2493 дія Закону № 3723 поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Статтею 46 Закону № 889 визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 (далі - Порядок № 229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889 обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

За змістом пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Стаж державної служби до 01 травня 2016 обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283), та додатка до нього.

Відповідно до абзацу дванадцятого пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2493 дію Закону України «Про державну службу» поширено на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 229 до стажу державної служби зараховується, зокрема час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 46 Закону № 889 до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Отже, наведеними нормами законодавства передбачено віднесення до стажу державної служби часу перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, які визначені Законом № 2493.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 26 червня 2018 року у справі № 735/939/17 та від 19 березня 2019 року у справі № 357/1457/17.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 10 травня 2018 року у справі № 351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом № 889 положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону № 889 та пункту 4 Порядку № 229 час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», зараховується до стажу державної служби.

У аспекті покликань відповідача на те, що на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (01 травня 2016 року) позивачка не займала посади державної служби, а була посадовою особою органу місцевого самоврядування суд зазначає, що зарахування державної служби до стажу роботи (відповідне питання в контексті спірних правовідносин врегульоване положеннями, зокрема пунктів 10 та 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889) не є тотожним поняттю та статусу державного службовця, а згідно з положеннями статті 3 Закону № 889 такий регулює саме відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 лютого 2021 року у справі № 825/1453/18.

Верховний Суд у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 716/155/17 зазначив також, що «доводи касаційної скарги про те, що з 01.05.2016 посада, яку обіймала позивач, не відноситься до посад державної служби, тому на неї не поширюються положення пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ та ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, є безпідставними, оскільки виходячи з буквального тлумачення зазначених Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ для реалізації права на пенсійне забезпечення згідно з ст. 37 Закону № 3723-ХІІ необхідне перебування на посаді державної служби станом на 01.05.2016, що підтверджено позивачем та не заперечувалось відповідачем, а не після 01.05.2016».

Безпідставними є й посилання відповідача на те, що станом на 01 травня 2016 року у позивачки відсутній стаж не менше 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, оскільки на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 мають право державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889 займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

З огляду на вказане суд висновує, що оскільки станом на 01 травня 2016 року стаж роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, становив 14 років 05 місяців 02 дні, що не заперечується відповідачем, та станом на вказану дату вона займала посаду, яка відповідно до статті 46 Закону № 889 та пункту 4 Порядку № 229 зараховується до стажу державної служби, то відповідач безпідставно відмовив позивачці у видачі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, покликаючись на відсутність у позивачки станом на 01 травня 2016 року необхідного стажу державної служби та незайняття нею станом на вказану дату посади державної служби.

Отже, таку відмову відповідача належить визнати протиправною, а позовну вимогу у відповідній частині - задовольнити.

Щодо вимоги позивачки про зобов`язання відповідача видати їй довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця суд зазначає таке.

Для звернення до органу Пенсійного фонду України про призначення пенсії державного службовця на підставі пунктів 2, 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 та статті 37 Закону № 3723 особа повинна попередньо отримати довідки про складові заробітної плати для обчислення розміру її пенсії.

Частиною восьмою статті 37 Закону № 3723 передбачено, що визначення заробітної плати для обчислення пенсій державним службовцям здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 року № 823).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;

у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;

матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на дату виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах, визначених законодавством, таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі. Середньомісячна сума зазначених виплат за місяць визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за місяць на фактичну чисельність державних службовців за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, здійснюється з урахуванням положень пунктів 4-1 і 4-2 цього Порядку.

Згідно з пунктом 4-2 Порядку № 622 для державних службовців, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та яких не було переведено на посади, передбачені штатним розписом, форму якого затверджено наказом Мінфіну від 28 січня 2002 р. № 57 (з урахуванням змін, внесених наказом Мінфіну від 27 листопада 2023 р. № 661), або які звільнилися до 1 січня 2024 р. з таких органів, визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям здійснюється з урахуванням пункту 4 цього Порядку. При цьому посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на 31 грудня 2023 р., а розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв, але не пізніше 31 грудня 2023 року.

Для призначення пенсії державного службовця таким особам та особам, які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби, подаються довідки про:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 4;

розміри виплат, зазначених в абзацах третьому - п`ятому пункту 4 цього Порядку, за останнім місцем роботи на державній службі за формою згідно з додатком 5;

розміри виплат, зазначених в абзаці шостому пункту 4 цього Порядку, за формою згідно з додатком 6.

За змістом пункту 5 Порядку № 622 довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1 - 6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу» та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.

Отже за змістом вказаних приписів для призначення пенсії державного службовця видаються довідки, форми яких визначені додатками №№ 1 - 6 до Порядку № 622, залежно від того, чи проведено класифікацію посад державних службовців.

Зокрема:

додатком 4 до Порядку № 622 затверджено форму довідки про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);

додатком 5 до Порядку № 622 затверджено форму довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд).

додатком 6 до Порядку № 622 затверджено форму довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби.

Як видно зі змісту позовних вимог позивачка просить суд зобов`язати відповідача видати їй довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за конкретними формами, а саме затвердженими додатками №№ 4 - 6 до Порядку № 622.

Утім суд відзначає, що спірним у цій справі є саме право позивачки на отримання довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, а не питання конкретних форм таких, визначених, зокрема додатками №№ 4 - 6 до Порядку № 622.

Це пояснюється тим, що відповідач взагалі заперечує право позивачки на отримання відповідних довідок, стверджуючи про відсутність у неї такого права.

Тож вимога позивачки щодо зобов`язання відповідача видати їй довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за конкретними формами, визначеними додатками №№ 4 - 6 до Порядку № 622, є наразі передчасною, оскільки саме в цій частині права позивачки не були порушені відповідачем, що вказує про відсутність підстав для її задоволення.

Водночас саме відповідач у спірній правовій ситуації є органом, уповноваженим відповідно до Порядку № 622 на видачу довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, тож саме йому достеменно відомі конкретні форми таких, які, зокрема з урахуванням факту проведення/непроведення класифікації посад державних службовців у відповідному органі, з якого звільнилася позивачка, належить їй видати.

Беручи до уваги викладене, суд уважає, що належить зобов`язати Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради видати ОСОБА_1 довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за прирівняною посадою, яку вона займала за останнім місцем роботи, відповідно до вимог Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 року № 823).

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом правил статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає з урахуванням кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, поверненню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (вул. Галицька, 21, м. Львів, 79008) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради у видачі ОСОБА_1 довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, оформлену листом від 29 жовтня 2024 року № 2603-вих-438.

Зобов`язати Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради видати ОСОБА_1 довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за прирівняною посадою, яку вона займала за останнім місцем роботи, відповідно до вимог Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 року № 823).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна