Справа № 463/9168/25
Суддя: Мармаш В. Я.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №463/9168/25
Провадження №2-а/463/80/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мармаша В.Я.,

з участю секретаря судових засідань Гавц О.Б.,

представника позивача Арендач М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

перекладача Маркелової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

встановив:

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, просив затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, видворити громадянина російської федерації ОСОБА_1 за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач вчинив незаконне перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, на напрямку 809 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), внаслідок чого був затриманий. Сокальським районним судом Львівської області 26.09.2025 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В ході з`ясування обставин правопорушення було встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на території України перебуває із 2017 року. Також, 08.04.2025 ГУ ДМС у Львівській області позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП, а в подальшому 08.04.2025 рішенням Галицького районного суду м. Львова був затриманий на строк 6 (шість) місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення (09.07.2025 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду строк затримання скорочено до 3 (трьох) місяців). Таким чином, факт незаконного перетинання державного кордону України з боку відповідача свідчить про відсутність у нього реального наміру проживання на території України. Тому керуючись положеннями ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених у позові мотивів.

Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що у нього відсутні документи, які б підтверджували законність перебування на території України, а також дозволяли легально виїхати за її межі. Також зазначив, що не бажає повертатися в країну походження, оскільки там йому загрожує небезпека, бажає потрапити у країни Західної Європи (Іспанію), однак не має документів, щоб це зробити легально.

Представника відповідача в судове засідання повторно не прибув, його неявка не перешкоджає розгляду справи. При цьому жодних поважних причин неможливості участі в розгляді справи у режимі ВКЗ на 09:00 год. 30.09.2025 не зазначив.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Згідно із положеннями частини 1 статті 289 КАСУ, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Як вбачається із копії постанови Сокальського районного суду Львівської області від 26.09.2025 року, громадянин російської федерації ОСОБА_1 , діючи в складі групи осіб, вчинив незаконний перетин державного кордону з України в Республіку Польща, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, на напрямку 809 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), територія Сокальської ОТГ Шептицького району Львівської області, внаслідок чого 23.09.2025 року був затриманий посадовими особами Прикордонної варти Республіки Польща. Вказаною постановою громадянина російської федерації ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що 26.09.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення за межі території України. Зазначене рішення на час розгляду справи відповідачем не оскаржувалось та є чинним.

Судом встановлено, що відповідач на території України перебуває із 2017 року. Також, 08.04.2025 ГУ ДМС у Львівській області позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП, а в подальшому 08.04.2025 рішенням Галицького районного суду м. Львова був затриманий на строк 6 (шість) місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення (09.07.2025 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду строк затримання скорочено до 3 (трьох) місяців). Таким чином, факт незаконного перетинання державного кордону України з боку відповідача свідчить про відсутність у нього реального наміру проживання на території України. Обставин, передбачених ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в ході судового розгляду не встановлено. Відповідач визнав, що наміру повертатись у країну проживання не має.

Згідно із ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до п. 26 роз`яснень Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 року «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», виходячи з положень частини четвертої ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та приписів ст. 289 КАС України, позовна заява з вимогою про затримання іноземця чи особи без громадянства може бути подана до суду лише з метою забезпечення видворення, тобто рішення судом про таке видворення повинно бути прийнято до вирішення питання про затримання або якщо такі позовні вимоги заявлені в одній позовній заяві, то під час вирішення такої позовної заяви.

В ході судового розгляду встановлено, що існує ризик перешкоджання видворенню за межі території України, оскільки у відповідача відсутні документи для легального виїзду з України, що останній підтвердив у судовому засіданні, наміру повертатись на батьківщину відповідач також не має. Крім цього, намір незаконного перетину ним державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчить про те, що останній порушив вимоги ст.ст. 4, 9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до вимог ч.3 ст.29 цього ж Закону підлягає примусовому видворенню.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, однак частково, оскільки саме строк в 3 (три) місяці може бути достатнім для ідентифікації відповідача та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Керуючись ст. ст. 12, 241, 244, 257, 246, 288, 289, 371 КАС України, ст. 1, 3, 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк 3 (три) місяці, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 18 год. 30 хв. 23 вересня 2025 року.

Роз`яснити позивачу, що у відповідності до положень ч. 11 ст. 289 КАС України, за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Рішення суду у відповідності до ч. 16 ст. 289 КАС України може бути оскаржене в апеляційному в 10-денний строк з дня його проголошення.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено, підписано та проголошено 30 вересня 2025 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ;

Відповідач: громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ПТТ ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 .

Суддя: Мармаш В. Я.