Справа № 727/9552/25
Суддя: Гавалешко П. С.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/9552/25
Провадження № 2-а/727/194/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Гавалешка П.С.

при секретарі Бринзилі Б.В.

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дарійчук Євгенія Олександрівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

31.07.2025 року до Шевченківського районного суду м. Чернівці надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дарійчук Євгенія Олександрівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 3/363 від 07.08.2024 року: «громадянин ОСОБА_2 , отримавши повістку від 20.12.2023 р. про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 23.12.2023 р., у визначену дату та час до вказаного відділу не з`явився, оскільки відмовився від отримання повістки, проте був повідомлений усно про час та місце прибуття. У зв`язку із чим направлено звернення до ГУНП в Чернівецькій області про доставлення гр. ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання адміністративного протоколу. 07.08.2024 р. гр. ОСОБА_3 доставлений працівниками Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 , для складання адміністративного протоколу.

Своїми протиправними, винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_3 порушив вимоги абз. 2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.1,2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, чим вчинив(ла) правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП».

За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення 15.08.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 винесено постанову №3386, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. 00 коп. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що як докази винуватості позивача посадовою особою, уповноваженою на складання адміністративного протоколу додано: протокол про адміністративне правопорушення №3/363 від 07.08.2024 року про скоєне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП; копія паспорту, копія корінця повістки, копія звернення в поліцію; копія рапорта.

Вказане рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є незаконним та необґрунтованим з огляду на наступне.

В протоколі про адміністративне правопорушення № 3/363 від 07.08.2024 року зазначено, що громадянин ОСОБА_2 , отримавши повістку від 20.12.2023 р. про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 23.12.2023 р., у визначену дату та час до вказаного відділу не з`явився, оскільки відмовився від отримання повістки. Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази відмови позивача від отримання повістки, натомість, наявна копія розписки №12/1/2023, яка містить за доводами відповідача підпис позивача. Однак, позивач категорично заперечує факт вручення йому вказаної повістки та відмови від її отримання. Крім цього, позивач категорично заперечує той факт, що підпис у вищевказаній розписці вчинений ним.

З огляду на суперечливість доказів, які містяться в матеріалах справи, твердженням, які викладені в фабулі протоколу про адміністративне правопорушення № 3/363 від 07.08.2024 року, такий протокол не може слугувати джерелом доказів в розумінні ст.251 КУпАП, тобто джерелом фактичних даних про обставини, які підлягають доказуванню у даній справі.

Крім цього, вказаний протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема в протоколі відсутності адреси свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтверджують факт вчинення інкримінованого позивачу правопорушення. При цьому, в матеріалах справи відсутні і пояснення вказаних свідків.

У відповідності до положень ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Всупереч вищезазначеним нормам чинного законодавства України, під час розгляду справи відповідач не надав належної оцінки в сукупності доказам по справі, прийняв протиправне рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, самостійно змінивши обвинувачення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення, у вчиненні інкримінованого позивачу правопорушення, а саме зазначив у оскаржуваній постанові, що ОСОБА_3 , будучи військовозобов`язаним та підлягаючим мобілізації під час дії воєнного стану, оголошення загальної мобілізації не з`явився 23.12.2023 за попередньо врученою та особисто отриманою повісткою № 12 від 20.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім цього, протиправність оскаржуваної постанови заключається в тому, що притягуючи позивача до адміністративної відповідальності та накладаючи адміністративне стягнення, відповідач застосував норми права, які не підлягали застосування до спірних правовідносин.

Відповідно до положень ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова містить дату вчинення позивачем правопорушення - тобто дату неявки 23.12.2023 року за повісткою № 12 від 20.12.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім цього, дата вчинення інкримінованого позивачу правопорушення відповідає даті його виявлення, що підтверджується наявними в матеріалах справи зверненням відповідача до органів Національної поліції датоване 25.12.2023 року щодо доставлення громадянина ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як особи, яка порушує законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у зв`язку із не прибуттям 23.12.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зокрема, за приписами ч. 1 ст. 210-1 КУпАП (станом на дату вчинення правопорушення 23.12.2023) передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною 2 статті 210-1 КУпАП (станом на дату вчинення правопорушення - 23.12.2023) передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Отже, станом на 23.12.2023 року відповідальність за інкриміноване позивачу адміністративне правопорушення була передбачена частиною 2 статті 210-1 КУпАП (в редакції від 14 жовтня 2023 року), у відповідності до якої за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, станом на 23.12.2023 розмір штрафу у грошовому виразі, який міг бути накладений на громадянина, винного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, складав від 3 400 грн. до 5 100 грн.

Натомість норма ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка посилює відповідальність за невиконання приписів ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» набрала чинності лише 19.05.2024.

З огляду на вищевикладене, положення ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не могли бути застосовані до позивача, оскільки як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, датою вчинення інкримінованого йому правопорушення є 23.12.2023.

При цьому вищезазначене узгоджується також із текстом оскаржуваної постанови №3386 від 15.08.2024 року. Зокрема, за результатами розгляду матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 приходить до висновку: Враховуючи наведене, встановлено, що в діях ОСОБА_3 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210-1 КУпАП (в редакції, чинній на дату вчинення правопорушення). Натомість застосовує до позивача стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч. 3 ст 210-1 КУпАП.

На підставі наведеного, відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови, встановлено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210-1 КУпАП (в редакції, чинній на дату вчинення правопорушення), та всупереч принципу незворотності дії закону в часі притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Тому на підставі вищевикладеного просить суд визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 №3386 від 15.08.2024 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп. на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.08.2025 року відкрито провадження у справі.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відзив обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не визнає позовних вимог ОСОБА_1 та заперечує проти них з наступних підстав.

Правове регулювання даних правовідносин передбачене Конституцією України, Законами України «Про військовий обов?язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про правовий режим воєнного стану», Законом України «Про основи національного спротиву», Законом України «Про оборону України», Указами Президента України та "Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок).

Так, Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 № 64/2022, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год.30 хв. 24.02.2022 р.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 65/2022 визначено оголосити та провести загальну мобілізацію, в тому числі і на території Чернівецької області, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань. В подальшому, відповідно до Указів Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» строк проведення загальної мобілізації було продовжено строком на 90 діб (станом на момент розгляду справи).

Відповідно п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов?язані з?явитися: військовозобов?язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов?язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов?язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов?язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов?язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов?язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов?язаний з?явитися у зазначені у ній місце та строк.

Згідно п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов?язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об?єднаного районного), міського (районного у місті, об?єднаного міського) територіального ценгру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов?язаних та резервістів.

ОСОБА_1 не з?явився 23.12.2023 о 14:00 до ІНФОРМАЦІЯ_2 за попередньо врученою та особисто отриманою повісткою №12.

Своїми протиправними винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Вищевказані порушення призвели до порушення ОСОБА_1 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, оскільки з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні розпочав діяти особливий період, який діє станом на момент розгляду справи. Тобто, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В зв?язку з вищевикладеним, Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов?язаних та резервістів автоматично сформовано інформацію щодо відповідного порушення.

В подальшому, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності (постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №3386 від 15.08.2024 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП).

Практика діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо забезпечення ведення військового обліку військовозобов?язаних показує, що на даний час, існує окрема категорія осіб, які ігнорують обов?язки, покладенні підзаконними актами, вчасно не вчиняють дії та не являються до Р(М)ТЦК та СП. Дії таких військовозобов?язаних спрямовані на максимальне ускладнення процесу їхнього виклику до Р(М)ТЦК та СП а також унеможливлення прогнозування людських ресурсів, які підлягають призову на військову службу за мобілізацією на особливий період та їх оповіщення.

Такі дії являють собою істотну суспільну небезпеку, оскільки негативно впливають на обороноздатність держави і спрямовані проти порядку управління в Україні.

З огляду на зазначене вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають, а тому просять суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 3386 від 15.08.2024 - відмовити за безпідставністю.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлені судом про дату, час та місце його проведення, представники сторін спрямували до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст.268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши наявні у справі докази, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 3/363 від 07.08.2024 року: «громадянин ОСОБА_2 , отримавши повістку від 20.12.2023 р. про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 23.12.2023 р., у визначену дату та час до вказаного відділу не з`явився, оскільки відмовився від отримання повістки, проте був повідомлений усно про час та місце прибуття. У зв`язку із чим направлено звернення до ГУНП в Чернівецькій області про доставлення гр. ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання адміністративного протоколу. 07.08.2024 р. гр. ОСОБА_3 доставлений працівниками Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 , для складання адміністративного протоколу.

Своїми протиправними, винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_3 порушив вимоги абз. 2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.1,2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, чим вчинив(ла) правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП».

За результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення 15.08.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 винесено постанову №3386, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. 00 коп. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що як докази винуватості позивача посадовою особою, уповноваженою на складання адміністративного протоколу додано: протокол про адміністративне правопорушення №3/363 від 07.08.2024 року про скоєне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП; копія паспорту, копія корінця повістки, копія звернення в поліцію; копія рапорта.

Згідно Резерву+ ОСОБА_1 взятий на облік 03.03.2021 року, дата ВЛК 02.05.2024 року, має відстрочку від мобілізації (п.4 ч.1 ст. 23).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.92 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (в редакції від 30.06.2023) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, ч.1 ст.8 КУпАП беззаперечно визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

За приписами ч.2, 3 ст.8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження у справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Виходячи з наведеного, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_7 23.12.2023 року за повісткою від 20.12.2023 року.

Суд звертає увагу, що дата неявки особи - є датою вчинення адміністративного правопорушення та датою його виявлення.

Як слідує з правових висновків, викладених в п.17, 18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 по справі № 487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально. Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

В той же час, оскільки оскаржувана постанова містить дату вчинення позивачем правопорушення, тому воно не носить характеру триваючого правопорушення.

Наведений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, зробленим в постанові від 17.07.2019 в справі № 601/952/16.

Відповідно до копії розписки №12/1/2023, наданої відповідачем повістку на ім`я ОСОБА_1 , про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 23.12.2023 року одержав 20.12.2023 року.

Приписами ч.1 ст.210-1 КУпАП (станом на дату вчинення правопорушення-23.12.2023 року) передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною 2 статті 210-1 КУпАП (станом на дату вчинення правопорушення 23.12.2023 року) передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Отже, станом на 23.12.2023 року відповідальність за вчинене позивачем адміністративне правопорушення була передбачена частиною другою статті 210-1 КУпАП у редакції від 14 жовтня 2023 року, яка мала формулювання "Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян". Таким чином, станом на 23.12.2023 року розмір штрафу у грошовому виразі, який міг бути накладений на громадянина, винного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, складав від 3 400 грн до 5 100 грн.

Натомість норма ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка посилює відповідальність за невиконання приписів ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" набрала чинності лише 19.05.2024.

Тому норма ч.3 ст.210-1 КУпАП не могла бути застосована до позивача, оскільки як вже було встановлено судом датою вчинення правопорушення в даному випадку є 23.12.2023 року, тобто діяла редакція ст. 210-1 КУпАП від 14.10.2023.

На підставі наведеного, відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано, що порушення не є триваючим, та момент інкримінованого правопорушення діяла редакція статті 210-1 КУпАП, яка не містила в собі частину третю, та містила менше стягнення. Не враховано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП неможливе.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є неправомірним. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 не могло бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження вчинення позивачем, правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та не доведено наявність складу адміністративного правопорушення і відповідно правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Оцінюючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, адміністративний позов в частині скасування постанови підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд приходить до висновку про необхідність скасування постанови із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У той же час, вимога позивача про визнання спірної постанови протиправною задоволенню не підлягає, оскільки вказаний вище пункт 3 частини 3 статті 286 КАС України такого не передбачає.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 55 Конституції України, ст. 9, 210, 235, 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, ст. 2, 5, 20, 72, 77, 90, 159, 205, 229, 241-246, 250, 255, 268, 286, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дарійчук Євгенія Олександрівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 №3386 від 15.08.2024 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп. на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя П.С. Гавалешко