Справа № 300/8953/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/8953/24 пров. № А/857/6017/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Боршовський Т.І. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/8953/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про визнання рішення від 15.11.2024 протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.11.2024 о/р НОМЕР_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 11.11.2024 (дня звернення за перерахунком пенсії), зарахувавши до страхового стажу період її роботи з 01.01.2004 по 30.08.2023 у Комунальному некомерційному підприємстві «Івано-Франківська обласна клінічна інфекційна лікарня Івано-Франківської обласної ради» (на сьогодні КНП «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської області») в подвійному розмірі.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що рішення відповідача від 15.11.2024 о/р 53 протиправним, оскільки Законом України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено обмежень щодо застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2. Також статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію. Так, статтею 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Отже, позивач має право на зарахування період її роботи з 01.01.2004 по 30.08.2023 в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15.11.2024 о/р НОМЕР_1 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2024 та прийняти рішення про перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , із зарахуванням до страхового стажу періоду її роботи з 01.01.2004 по 30.08.2023 в подвійному розмірі згідно із статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням уже проведених платежів за вказаний період пенсійних виплат.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача зарахувати до стажу позивача у подвійному розмірі періоди роботи в інфекційному закладі охорони здоров`я після 01.01.2004 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправною.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Івано-Франківській області. Позивачу з 26.08.2011 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

11.11.2024 ОСОБА_1 звернулась через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою від 11.11.2024 про перерахунок пенсії, зарахувавши до стажу період її роботи з 01.01.2004 по 30.08.2023 у КНП «Івано-Франківська обласна клінічна інфекційна лікарня Івано-Франківської обласної ради» в подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 14). До заяви від 11.11.2024 позивач долучила довідку Комунального некомерційного підприємства Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради від 29.10.2024 № 1919/01-19 в підтвердження того, що ОСОБА_1 з 01.03.1995 по 30.08.2023 працювала на посаді молодшої медичної сестри у Комунальному некомерційному підприємстві «Івано-Франківська обласна клінічна інфекційна лікарня Івано-Франківської обласної ради» (а.с. 15).

На час розгляду заяви згідно наявного в матеріалах справи останнього перерахунку пенсії від 23.03.2024 ОСОБА_1 не працює.

За результатом розгляду заяви позивача від 11.01.2024 ГУ ПФ України в Донецькій області прийняло рішення від 15.11.2024 о/р НОМЕР_1 про відмову у перерахунку пенсії позивачу із зарахуванням до стажу періоду її роботи з 01.01.2004 по 30.08.2023 в подвійному розмірі, оскільки пільгове обчислення страхового стажу застосовується тільки до 01.01.2004 (зворотній бік а.с. 13).

Листом від 19.11.2024 № 0900-0200-8/60372 ГУ ПФ України в Івано-Франківській області направило позивачу рішення ГУ ПФ України в Донецькій області від 15.11.2024 о/р НОМЕР_1 про відмову у перерахунку пенсії (а.с. 13).

Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача, звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Спеціальним Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян, є Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058)

Відповідно до статті 24 Закону України № 1058 страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058 набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон № 1788).

Згідно з ст. 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 01.03.1995 по 09.12.1999 працювала на посаді молодшої медичної сестри в Івано-Франківській міській клінічній інфекційній лікарні; з 14.12.1999 по 01.04.2000 працювала на посаді молодшої медичної сестри в Івано-Франківській міській клінічній інфекційній лікарні; з 01.03.2002 Міська клінічна лікарня реорганізована шляхом перетворення в Обласну клінічну інфекційну лікарню; з 20.09.2019 на базі Івано-Франківської обласної клінічної інфекційної лікарні створено Комунальне некомерційне підприємство «Івано-Франківська обласна клінічна інфекційна лікарня Івано-Франківської обласної ради»; з 01.05.2000 по 30.08.2023 працювала на посаді молодшої медичної сестри в Комунальному некомерційному підприємстві «Івано-Франківська обласна клінічна інфекційна лікарня Івано-Франківської обласної ради» (а.с. 8-12).

Вказані періоди роботи з 01.03.1995 по 30.08.2023 на посаді молодшої медичної сестри підтверджені також довідкою Комунального некомерційного підприємства «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради» від 29.10.2024 № 1919/01-19 (а.с. 15).

Згідно рішення Івано-Франківської обласної ради від 07.12.2022 № 564-18/2022 припинено (реорганізовано) Комунальне некомерційне підприємство «Івано-Франківська обласна клінічна інфекційна лікарня Івано-Франківської обласної ради» шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний фтизіопульмонологічний центр Івано-Франківської обласної ради» (Центр легеневих захворювань), яке з 28.06.2024 на підставі наказу від 28.06.2024 № 221/о/тр перейменовано на Комунальне некомерційне підприємство Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради», що підтверджується листом Комунального некомерційного підприємства «Центр інфекційних захворювань Івано-Франківської обласної ради» від 29.10.2024 № 1921/01-19 (а.с. 16).

Згідно зі статтею 60 Закону №1788 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06.04.2000 інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Отже, за правилами статті 60 Закону №1788 та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі періоду роботи позивачки у інфекційному закладі після 01.01.2004, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004, цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Окрім цього, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), продовжують діяти і підлягають застосуванню після 01.01.2004.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта, що в розумінні наведеного пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 приписи ст. 60 Закону №1788 не підлягають врахуванню при визначенні страхового стажу позивача з набуттям чинності Закону №1058, оскільки як вже зазначалося судом, приписами Закону №1110-IV від 10.07.2003 та Закону №2205-VIII від 14.11.2017 до ст. 60 Закону №1788 вносилися зміни та доповнення.

Тобто, після набуття чинності Закону №1058 законодавець підтвердив необхідність застосування положень ст. 60 Закону №1788-XII для врегулювання конкретних спірних відносин щодо зарахування відповідних періодів роботи в перелічених закладах хорони здоров`я до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд наголошує, що редакція ст. 60 Закону №1788 є чинною, а ст. 24 Закону №1058 не скасовує відповідні приписи ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє їх.

Таким чином, передбачене ст. 60 Закону №1788 право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною судом касаційної інстанції у постановах від 11.12.2018 у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі №485/103/17, від 04.12.2019 у справі №689/872/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17.

Таким чином, відповідачами протиправно не зараховано до стажу позивача у подвійному розмірі періоди роботи в інфекційному закладі охорони здоров`я з 01.01.2004 по 30.08.2023.

Зазначені висновки узгоджуються також з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №689/872/17 та від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, у яких Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року у справі № 300/8953/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула