Справа № 160/25054/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач), що сформована в підсистемі «Електронний Суд» 01.09.2025 року, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який було накладено постановою про відкриття виконавчого провадження, б/н, 10.01.2011 р. старшим державним виконавцем Дніпропетровського РУЮ Тітовою Г.О;
- зобов`язати Слобожанський відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого та рухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який було накладено постановою про відкриття виконавчого провадження, б/н, 10.01.2011 р. старшим державним виконавцем Дніпропетровського РУЮ Тітовою Г.О.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідача, яка є предметом оскарження. Позивач зазначає, що є відповідач протиправно не знімає обтяження на його нерухоме майно, при цьому правові підстави для його збереження відсутні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судовому засіданні на 16 вересня 2025 року.
15 вересня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що оскільки кошти за відповідним виконавчим провадженням до відповідача не надходили, підстави для зняття арешту відсутні.
15 вересня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшли пояснення щодо витребуваних документів. Зазначає, що матеріали виконавчого провадження відсутні, підтверджує існування обтяження, щодо якого подано позов, а також стверджує, що повторно виконавчий документ не пред`являвся.
Судове засідання, призначене на 16 вересня 2025 року, відкладене за клопотанням представника позивача.
16 вересня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшли пояснення щодо витребуваних документів, які є ідентичними раніше поданим.
19 вересня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відповідача надійшов відзив, який є ідентичним раніше поданому.
26 вересня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
29 вересня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано пояснення, які надійшли від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач повторює доводи позовної заяви, а також просить справу розглянути без його участі.
В судове засідання, призначене на 29 вересня 2025 року, сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
Згідно ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, справа розглянута в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Листом відповідача від 19.08.2025 року №106587 позивачу повідомлено, зокрема, про те, що у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №23696511 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.12.2010 року №23057536.
Цим же листом відповідач повідомив, що підстави для зняття арешту відсутні.
З наданих відповідачем пояснень судом встановлено, що виконавче провадження №23696511 завершене виконавчий документ повернуто 24.01.2013 року згідно п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується також відомостями ВП-спецрозділ. Сам відповідач вказав, що матеріали виконавчого провадження відсутні.
Згідно довідки від 27.07.2017 року ПАТ "Перший український міжнародний банк", банк задовольнив свої вимоги як кредитор за кредитним договором.
Вважаючи порушеними свої права згаданим обтяженням на об`єкт нерухомого майна, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Арешт було накладено в період дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (далі Закон №606-XIV), в межах дії цього ж закону також було закінчено виконавче провадження.
За ч. 1 ст. 52 Закону №606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Частиною 2 ст. 57 Закону №606-XIV встановлено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону №606-XIV у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.
За ч. 1 ст. 50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно п. 21 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі Інструкція) у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.
Відповідно до п. 3.17 Інструкції у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).
Застосовуючи вищевикладені нормативні положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Аналіз наведених правових норм в попередньому розділі свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Крім того, наслідки завершення виконавчого провадження, зокрема, у разі повернення виконавчого документа стягувачу встановлені пунктом 3.17 Інструкції, яким передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).
З наведеної норми вбачається, що у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець повинен, зокрема, зазначити наслідки завершення відповідного виконавчого провадження, яким в даному випадку є зняття арешту з майна і коштів позивача, а тому твердження відповідача, що при поверненні виконавчого документа стягувачу арешти, накладені на майно боржника, не знімаються є безпідставними.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №815/7269/15.
Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до-ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно зі ст.ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За обставин цієї справи арешт існує протягом понад 12 років після закінчення виконавчого провадження і понад 11 років після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після повернення виконавчого документа його весь цей час повторно до виконання не пред`явлено. В свою чергу чинність відповідного обтяження безпосередньо впливає на права позивача. Наразі чинність такого арешту не впливає на завдання виконавчого провадження та не виконує своєї функції, натомість порушує права позивача.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується платіжним документом від 01.09.2025 року. Відповідно до положень ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 968,96 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, в свою чергу сума 242,24 є надмірно сплаченою та може бути повернута позивачу за його клопотанням у відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки при поданні позовної заяви через підсистему «Електронний Суд» згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» застосовується понижуючий коефіцієнт.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.01.2011 року №23696511, реєстраційний номер обтяження: 10719512.
Зобов`язати Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений на нерухоме майно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.01.2011 року №23696511, реєстраційний номер обтяження: 10719512.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене відповідно до положень статей 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко