Справа № 736/1663/25
Суддя: Пархомчук Т. В.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 736/1663/25
Номер провадження 2-а/736/30/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року м. Корюківка

Корюківський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Пархомчук Т.В.,

за участі секретаря Макухи О.О.,

представника позивача Комаса О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 і просить визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 474 від 24 червня 2025 року. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення до протоколу про адміністративне правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_3 не надано. Відсутні належним чином завірені копії документів, на підставі яких було складено зазначену постанову, а також матеріали відео- та фото фіксацію подій, які стосуються змісту постанови, інформації про факт складання протоколу про адміністративного правопорушення саме за подією, що стала підставою для прийняття постанови № 474. Враховуючи наведене, представник позивача вважає, що постанова про накладення на нього адміністративного стягнення прийнята з порушення процедури, за відсутності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 14.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ відповідно до статей 268, 269, 286 КАС України. Цією ухвалою надано відповідачу триденний термін для подачі відзиву на позовну заяву.

Від ІНФОРМАЦІЯ_2 30.06.2025 надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначив, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення є законною та не підлягає скасуванню. Відповідач вказує, що в порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач не з`явився за повісткою про виклик для уточнення облікових даних та не навів поважних причин для цього. З огляду на наведене, відповідач вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною та не підлягає скасуванню.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, у відзиві просив справу розглядати без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.06.2025 начальником адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 474 від 10.06.2025, відповідно до якого 10.06.2025 о 10 год. 15 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 під час проведення загальної мобілізації 29.03.2025 особисто отримав повістку № 717 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 01.04.2025 о 08 годині 00 хвилин для уточнення персональних даних та/або проходження медичного огляду, та у строк зазначений у повістці без поважних причин не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період (воєнний стан) (згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 (зі змінами), затверджений Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ та абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), а саме: під час мобілізації не з`явився до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, зазначений в отриманій повістці, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

До протоколу № 474 від 24.06.2025 додано копії паспорту, повістки, витяг з «Оберіг».

В протоколі зазначено, що громадянину ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 00 хв. 24.06.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 кабінет № 1. Під цим записом в протоколі не стоїть підпис ОСОБА_1 . Про повідомлення позивача про дату та час слухання справи про адміністративне правопорушення відповідачем доказів не надано.

За наслідками розгляду протоколу № 474 від 24.06.2025 начальник територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 24 червня 2025 року було винесено постанову № 474, відповідно до якої громадянин ОСОБА_1 , 1994 року народження, винний у вчиненні адміністративного правопорушення та підлягає адміністративній відповідальності, передбаченій ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме 29.03.2025 особисто отримав повістку № 717 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 01.04.2025 о 08 годині 00 хвилин для уточнення персональних даних та/або проходження медичного огляду, та у строк зазначений у повістці без поважних причин не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в особливий період (воєнний стан) (згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 (зі змінами), затверджений Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ та абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Обставин, що пом`якшують відповідальність не виявлено. Майнової шкоди не заподіяно. Дані про попереднє притягнення до адміністративної відповідальності (за наявності):

протокол № 190 від 05.11.2024 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП;

протокол № 189 від 17.03.2025 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Цією постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25500,00 грн.

Про направлення позивачу постанови № 474 від 24.06.2025 відповідачем доказів суду не надано.

З матеріалів справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності № 474 вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 було складено повістку № 717 від 29.03.2025, відповідно до якої позивачу належить з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 , 01.04.2025 о 08:00 годині.

Також ІНФОРМАЦІЯ_3 до матеріалів справи було додано копії розписки ОСОБА_1 про отримання повістки про виклик з метою призову на 23.06.2025, для уточнення персональних даних на 29.11.2024, 13.12.2024. Відомості про доставку ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 працівниками поліції 18.03.2025 та 25.11.2024.

Крім того, представником відповідача до матеріалів відзиву на позовну заяву було додано копію постанови № 189 про закриття справи про адміністративне правопорушення від 17.03.2025. та постанови № 235 від 01.04.2025. В описі матеріалів адміністративної справи вказаних постанов та розписок про отримання повісток нак 23.06.2025, 29.11.2024, 13.12.2024 не вказано.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже ця норма є банкетною та відсилає до законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

У частині 2 статті 19 Конституції закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 248 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За змістом ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1, 2, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частини 1,2 ст. 77 КАС України).

У відповідності до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (ст. 279 КУпАП).

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено (ч. 1 ст. 285 КУпАП).

Виходячи із змісту вказаних норм, особа, яка здійснює розгляд справи про притягнення порушника до адміністративної відповідальності зобов`язана викласти у постанові за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, які визнані доведеними та зазначити, якими доказами підтверджується факт вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 не містить в собі посилання на жодні докази винуватості позивача. Суд зазначає, що одним із джерел доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про здійснення адміністративного правопорушення. Однак, сам протокол про адміністративне правопорушення серії № 474 від 24.06.2025 за своєю правовою природою не є самостійним та беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали б сумнівів.

В протоколі № 474 від 24.06.2025 містяться посилання на додатки, а саме паспорт, повістку, витяг з «Оберіг» однак в протоколі не вказано, що саме це за паспорт, яка саме повістка, про що вона, на ім`я кого вона виписана, не зазначено її номер, дата. Постанова ж про накладення адміністративного стягнення не містить посилань навіть на вказані докази.

Також постанова керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 474 від 26.06.2025 не містить в собі посилань на дату та час вчинення адміністративного правопорушення, не містить відомостей чи було розглянуто справу про адміністративне правопорушення у присутності порушника чи навпаки за його відсутності, постанова не містить посилань на докази, якими підтверджується вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що йому інкримінується.

Крім того, в якості даних про попереднє притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено про винесення двох постанов № 190 від 05.11.2024, якої не додано до відзиву, та позивач вказує, що її не існує, натомість є постанова № 235 від 01.04.2025 та постанова № 189 від 17.03.2025, якою закрито провадження у справи про адміністративне правопорушення. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав вважати, що посилання на вказані постанови є правомірними та тягнуть за собою накладення адміністративного стягнення в максимальному розмірі.

З приводу зазначення доказів вчинення адміністративного правопорушення в постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності, висловлена Верховним Судом в постановах № 428/2769/17 від 24.01.2019 та № 524/9716/16-а від 13.02.2020, яка зводиться до того, що особа, яка виносить постанову про притягнення до адміністративної відповідальності порушника має зазначити в цій постанові деталізований перелік доказів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_2 не відповідає критерію доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, так як посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 не здійснено належний збір доказової бази.

Суд звертає увагу на те, що правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи те, що постанова про накладення адміністративного стягнення містить в собі недоліки, що свідчать про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про протиправність постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 № 474 від 24.06.2025 та про необхідність її скасування.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем його позовні вимоги обґрунтовані належним чином, а відповідачем не доведена правомірність своїх рішень.

З огляду на зазначене суд вказує на протиправність оскаржуваної постанови та на необхідність її скасування і закриття провадження в справі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Вказана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду по справі № 640/16093/21 від 01.09.2022.

Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та Адвокатським бюро «Олександра Комаси «КМС» було укладено договір б/н від 30.06.2025, відповідно до п. 4.2 якого сума гонорару в рамках надання правової допомоги за договором складає 6000,00 грн. На виконання умов договору ОСОБА_1 було сплачено адвокатському бюро 6000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 01-06 від 30.06.2025.

ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулось до суду з клопотанням про зменшення суми витрат на правову допомогу, вважаючи їх неспівмірними із складністю справи.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Надаючи оцінку доказам, які були надані позивачем на обґрунтування розміру судових витрат суд вказує на невідповідність розміру витрат на оплату послуг адвоката критеріям, встановленим частиною п`ятою статті 134 КАС України, зокрема, щодо співмірності заявленої суми у 9000,00 грн. витрат на правову допомогу із категорією складності справи, об`ємом наданих адвокатом послуг, витраченим адвокатом часом на надання правничої допомоги та значенню справи для сторони. З огляду на вказане, суд вважає, що визначена адвокатським бюро сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду даної справи, не є належним чином обґрунтованою.

Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить 3000,00 грн.

Крім того, згідно квитанції ID:6953-4822-1310-8105 від 04.07.2025 позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 605,60 грн. за подання до суду позовної заяви, що також підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250, 268, 269, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С ТА Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 червня 2025 року № 474 у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і накладено штраф в розмірі 25500 грн.

Справу про адміністративне правопорушення № 474 стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень витрат на правову допомогу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складено 26.09.2025.

Суддя Т.В.Пархомчук