Справа № 460/24857/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/24857/23 пров. № А/857/3744/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Гудима Л.Я.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго",

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року (суддя Гудима Н.С., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту 20.12.2024),

в адміністративній справі №460/24857/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У жовтні 2023 року позивач ПрАТ "Рівнеобленерго" звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення: - від 09.10.2023 року №101 в частині застосування штрафу у сумі 676975,19 коп.; - від 09.10.2023 року №101 в частині застосування штрафу у сумі 190960,10 коп.; - від 09.10.2023 року №101 в частині застосування штрафу у сумі 117,84 коп. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 8052,00 гривень.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 в задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому вважає рішення суду необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що навіть якщо Податковий кодекс України, або інший нормативно - правовий акт у певних випадках визнає податковим правопорушенням чітко визначене протиправне діяння платника податку, навіть за відсутності в таких його діях та/або бездіяльності вини, суд має застосовувати підхід найвигідніший саме для платника податків, а не для контролюючого органу. Також доведення контролюючим органом вини ПрАТ «Рівнеобленерго», як це передбачено ч.ч. 112.1, 112.2 ст. 112 ПК України, є обов`язковою умовою для притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення товариством. Зазначає скаржник, що відповідачем не надано до суду жодних доказів, на підтвердження того, що у товариства була можливість своєчасно сплатити податкове зобов`язання, в матеріалах справи відсутні докази того, що у ПрАТ «Рівнеобленерго» на момент зупинення видаткових фінансових операцій Державною службою фінансового моніторингу України був рахунок/ки, рух коштів, по яким зупинено не було. В зв`язку з тим, що у товариства були зупинені фінансові операції, позивач був позбавлений можливості не тільки здійснити оплату на відповідні банківські рахунки ЗМУ ДПС, а й здійснити фінансову операцію з оформленням касового документу та здійснити фінансову операцію по сплаті податкового зобов`язання готівкою. Суд першої інстанції всупереч положенням КАС України тягар доказування поклав на позивача. При цьому, відсутність в діях платника податків ознак неправомірності, відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями платника податків та наслідками, що виникли у вигляді факту допущення порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання дає підстави говорити про відсутність складу правопорушення і неможливість застосування юридичної відповідальності. Зазначає апелянт, що прострочення оплати було допущено не платником податків, а в зв`язку з іншими обставинами, що вказує на відсутність причинно наслідкового зв`язку між діями платника податків та наслідками у вигляді прострочення сплати податків.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовільнити в повному обсязі.

Відповідач подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважаючи, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

07.09.2023 на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України у порядку визначеному п.76.2 ст.76 ПК України, посадовими особами Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великим платниками податків проведено камеральні перевірки щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств за І квартал 2023 року, з податку на додану вартість, з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України за квітень 2023 року ПАТ Рівнеобленерго, за результатами яких складено акти №574/33-00-04-0101/05424874, №575/33-00-04-0101/05424874 та №576/33-00-04-0101/05424874 від 07.09.2023 відповідно (а.с. 24, 31, 38 т.1).

У вказаних актах зафіксовано, що 31.05.2023 згідно з декларацією з податку на прибуток підприємств за 1 квартал 2023 року ПрАТ Рівнеобленерго сплатило податкове зобов`язання в сумі 3819202 грн при граничному терміні сплати - 22.05.2023 (кількість днів прострочення - 9). 01.06.2023 згідно з декларацією з податку на додану вартість за квітень 2023 року ПАТ Рівнеобленерго сплатило податкове зобов`язання в сумі 13359504 грн при граничному терміні сплати - 30.05.2023 (кількість днів прострочення - 2). 01.06.2023 згідно з декларацією з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України за квітень 2023 року ПАТ Рівнеобленерго сплатило податкове зобов`язання в сумі 2356,71 грн при граничному терміні сплати - 30.05.2023 (кількість днів прострочення - 2).

ПрАТ Рівнеобленерго подало заперечення на акти камеральної перевірки, в яких зауважило, що своєчасно сплатило узгоджені суми податкових зобов`язань, однак відповідні платіжні інструкції не були своєчасно виконані банком у зв`язку з накладенням арешту на всі банківські рахунки товариства Держфінмоніторингом (а.с. 47 т.1).

До письмових заперечень позивачем також було долучено посвідчені копії платіжних інструкції, виписок із системи Клієнт-Банк про залишок коштів на рахунку в ПАТ МТБ БАНК та Філії Рівненське обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, листів-звернень до Філії Рівненське обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України, ПАТ МТБ БАНК та їх відповідей; листи в органи ДПС про неможливість виконати податкове зобов`язання.

09.10.2023, враховуючи надані товариством заперечення, на підставі актів камеральної перевірки Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великим платниками податків прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №101, згідно з яким ПАТ Рівнеобленерго за затримку на 9 календарних дні сплати суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств зобов`язано сплатити штраф у розмірі 5% у сумі 190960,10 грн;

- №101, яким ПАТ Рівнеобленерго за затримку на 2 календарних днів сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість зобов`язано сплатити штраф у розмірі 5% у сумі 676975,19 грн;

- №101, яким ПАТ Рівнеобленерго за затримку на 2 календарних днів сплати суми грошового зобов`язання з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України зобов`язано сплатити штраф у розмірі 5% у сумі 117,84 грн (а.с. 14, 17, 20 т.1).

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся в адміністративний суд з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача вчиненні в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно. В той час як порушення прав позивача, про захист яких він просив в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин наступні правові норми.

Так, пп.16.1.4 п.16.1. ст.16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.31.1 ст.31 ПК України, строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

У відповідності до п.54.1 ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За правилами п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено п.56.11. ст.56 ПК України, грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.

Своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, в силу вимог пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України, є предметом камеральної перевірки.

У розглядуваних правовідносинах суд встановив, що за результатами камеральної перевірки позивача відповідачем встановлено порушення вимог п.57.1 ст.57 ПК України, так як сума узгоджених податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств за І квартал 2023 року, з податку на додану вартість та рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України за квітень 2023 року сплачена з порушенням граничним термінів, з затримкою 9 і 2 дні відповідно.

Водночас, позивач наголошує, що відповідні платіжні інструкції з призначеннями платежу на сплату таких податкових зобов`язань подані підприємством до банку вчасно, однак такі платежі не було проведено, оскільки 18.05.2023 Держфінмоніторингом прийнято рішення про зупинення фінансових операцій по рахункам, що належать ПАТ Рівнеобленерго.

Надаючи оцінку вказаним аргументам позивача, а також правомірності/неправомірності притягнення позивача до відповідальності за пунктом 124.1 статті 124 ПК України, окружний суд вірно виходив з такого.

За визначенням, наведеним у пункті 109.1 ст.109 ПК України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України (п.109.2 ст.109).

В силу вимог пункту 109.3. цієї ж статті, випадках, визначених пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

Пунктом 112.7 ст.112 ПК України визначено, що у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Однак, положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.

Пунктом 124.1 статті 124 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 % погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 % погашеної суми податкового боргу.

Згідно п.124.1-1 цієї статті, у разі порушення платником податків строку сплати до бюджету суми акцизного податку, передбаченого абзацом другим підпункту 222.1.2 пункту 222.1 статті 222 цього Кодексу, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 10 % від суми такого акцизного податку.

В силу ж вимог пункту 124.2 - діяння, передбачені пунктами 124.1, 124.1-1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 % від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

А в силу вимог пункту 124.3. - діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 % від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

За правилами пункту 124.4 цієї ж статті, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України Про платіжні послуги, з вини банку, органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, небанківського надавача платіжних послуг, еквайра, емітента електронних грошей такий банк/орган, небанківський надавач платіжних послуг, емітент електронних грошей сплачує штрафи в розмірах, установлених пунктом 124.1 цієї статті.

Аргументами на підтвердження можливості виконати платником податків обов`язок сплати узгодженого грошового зобов`язання та підтвердженням умисного вчинення податкового правопорушення є:

- обізнаність платника про граничні строки сплати податку, адже вони закріплені у Кодексі та знаходяться у вільному доступі. Про терміни сплати міститься інформація в інтерактивному календарі на сайті ДПС та у відкритій частині електронного кабінету платника податку;

- платником податків самостійно визначено суму податкового зобов`язання, що свідчить про обізнаність платника обов`язку сплати, тобто на етапі підготовки податкової звітності платник усвідомлював про обов`язок в подальшому сплатити дані зобов`язання;

- в електронному кабінеті платника міститься інформація про сплату та заборгованість на бюджетних рахунках по окремих податках, зборах та інших обов`язкових платежах, контроль за сплатою яких покладено на контролюючий орган.

Виходячи зі змісту спірних правовідносин, а також доводів апеляційної скарги, ключовим питанням під час апеляційного перегляду справи є застосування пункту 124.1 статті 124 ПК України в контексті наявності/відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань, що було спричинено прийняттям Держфінмоніторингом рішення про зупинення видаткових операцій за рахунками платника податків.

З цього приводу колегія суддів враховує наступне.

У постановах від 16 березня 2023 року у справі № 600/747/22-а, від 03 серпня 2023 року у справі № 520/22505/21, від 11 жовтня 2023 року у справі № 520/27650/21, від 06 лютого 2024 року у справі № 520/10368/21, від 04 липня 2024 року у справі № 520/1379/22, від 23 вересня 2024 року у справі № 520/10963/21, від 10 жовтня 2024 року у справі № 440/3061/23, від 16 грудня 2024 року у справі № 520/12978/23, від 19 березня 2025 року у справі № 520/25547/21 Верховний Суд висловив правову позицію, відповідно до якої пункт 124.1 статті 124 ПК України, як випливає з його змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Крім того, в постановах від 03 серпня 2023 року у справі №520/22505/21, від 22 серпня 2023 року у справі №520/18519/21, від 05 жовтня 2023 року у справі №520/14773/21, від 16 листопада 2023 року у справі №160/24147/21, від 23 січня 2024 року у справі № 160/17160/21, від 14 січня 2025 року у справі № 520/22838/23 Верховний Суд зазначав, що відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 ПК України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 124.2 і 124.3 статті 124 ПК України, є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання, так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Суд враховує, що ПК України визначає обставини, які звільняють платника податків від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушень іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пункт 112.8 статті 112 ПК України). Доведення платником податків наявності таких обставин унеможливлює притягнення його до фінансової відповідальності в тому числі й у разі, якщо наявність вини платника податків не є кваліфікуючою ознакою (умовою) для притягнення до фінансової відповідальності, тобто, й у випадку, передбаченому пунктом 124.1 статті 124 ПК України.

Посилання скаржника на те, що він не допустив порушення строку сплати узгодженої суми зобов`язань, є безпідставними, оскільки зазначена обставина встановлена судом і підтверджена матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що прийняття Держфінмоніторингом рішення про зупинення усіх видаткових операцій за рахунками платника податків не впливає на правозастосування, адже зазначена обставина не встановлена в ПК України як така, що звільняє від відповідальності.

Чинним законодавством не передбачено звільнення від відповідальності за вище вказаних обставин - накладення арешту на банківські рахунки позивача Держфінмоніторингом.

Однією з основних підстав апеляційної скарги позивача є відсутність у його діях умислу та вини. Проте, податковий орган, приймаючи оскаржувані ППР не кваліфікував діяння позивача як такі, що вчинені умисно. Навпаки, Західним МУ ДПС по роботі з ВПП частково враховані заперечення ПрАТ «РІВНЕОБЛЕНЕРГО» (щодо відсутності умислу та вини) та, як наслідок, оскаржуваними ППР застосовано штрафні санкції у розмірі 5% у відповідності до пункту 124.1 ст.124 ПК України, а не п.124.2 ст.124 ПК України.

Зважаючи на встановлене, суд враховує, що обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків законодавець пов`язує лише із порушенням, відповідальність за яке встановлена п.124.2 статті 124 ПК України, в той час як у даному випадку до позивача було застосовано штраф у відповідності до п. 124.1 ст. 124 ПК України.

Відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 ПК України не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи визначені у пункті 112.8 статті 112 Податкового кодексу України.

Жодних належних і допустимих доказів про перебування під дією обставин, визначених у пункті 112.8 статті 112 Податкового кодексу України, позивач не надав.

В свою чергу, Філія Рівненське обласне управління акціонерного товариства Державний ощадний банк України, приймаючи до виконання платіжні інструкції від 18.05.2023, 24.05.2023 та 30.05.2023 та виконуючи їх 31.05.2023 та 01.06.2023, з огляду на дію рішення Державної служби фінансового моніторингу про зупинення фінансових операцій по рахункам, що належать ПАТ Рівнеобленерго, діяла у повній відповідності до вимог Закону України Про платіжні послуги №1591-IX від 30.06.2021 та Постанови Правління НБУ Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг №163 від 29.07.2022.

Водночас, дії Державної служби фінансового моніторингу узгоджуються з вимогами Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення №361-IX від 06.12.2019.

Таким чином, беручи у сукупності факти встановлених контролюючим органом під час проведення перевірки порушень та наявних документів, винесені податкові повідомлення-рішення від 09.10.2023 №101, №101 та №101 про застосування штрафних (фінансових) санкцій щодо несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов`язань є повністю правомірними та такими, які винесено з дотриманням норм чинного законодавства, а отже підстави для їх скасування відсутні, що не спростовано доводами апеляційної скарги позивача.

Висновки суду першої інстанції у цій справі, із якими погоджується суд апеляційної інстанції, відповідають правовій позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах, яка відображена у постанові від 09.05.2025 у справі №460/163/24.

Також колегія суддів зазначає, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року в адміністративній справі №460/24857/23 за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Л. Я. Гудим
Повний текст постанови суду складено 25.09.2025 року