Справа № 520/8060/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 р. Справа № 520/8060/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 року (ухвалене суддею Полях Н.А.) в справі № 520/8060/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік, як члену сім`ї померлого інваліда війни, у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2023 рік, як члену сім`ї померлого інваліда війни, у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 р. відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що відповідачем виплачено разову грошову допомогу до Дня Незалежності України у 2023 році у розмірі меншому, ніж це передбачено у ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судовим розглядом встановлено, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивачка є членом сім`ї померлого інваліда війни 1 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Жовтневим відділом соцзахисту населення м. Харкова 18.05.1998 р.

Щороку позивачка отримувала одноразову грошову допомогу до 5 травня встановлену ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", розмір якої згідно закону дорівнює п`яти мінімальних пенсій за віком.

Так у 2020 році позивачка отримала одноразову грошову допомогу до 5 травня встановлену ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі 900,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 р. в справі № 520/2456/21 було визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком та зобов`язано нарахувати та виплатити їй недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

У 2021 році позивачка отримала одноразову грошову допомогу до 5 травня встановлену ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі 966,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 р. в справі № 520/11430/21 було визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком та зобов`язано нарахувати та виплатити їй недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

У 2022 році позивачка отримала одноразову грошову допомогу до 5 травня встановлену ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі 966,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 р. в справі № 520/10386/22 було визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком та зобов`язано нарахувати та виплатити їй недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

У 2023 році позивачка отримала одноразову грошову допомогу до Дня Незалежності встановлену ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі 650,00 грн.

Позивачка звернулась до відповідача із заявою, в якій просила виплатити їй одноразову грошову допомогу до Дня Незалежності, встановлену ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

На вказане звернення позивачка отримала відповідь від відповідача, що одноразова грошова допомога до Дня Незалежності виплачена їй у 2023 році в розмірі 650,00 грн., як встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 року № 754 "Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань".

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо ненарахування та невиплати разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка не була позбавлена права на щорічну разову грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2023 рік та отримав її у розмірі 650 грн., що відповідає сумі, встановленій пунктом 3 Порядку здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 р. № 754.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни, як особливої окремої категорії громадян, врегульовані приписами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ (в подальшому - Закон №3551-ХІІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закон №3551-ХІІ (в редакції Закону України № 367-XIV від 25.12.1998 р.), щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружились вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружились вдруге, щорічна разова грошова допомога виплачується в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Згідно із ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України № 107-VI від 28.12.2007 р.), щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружилися вдруге, та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

При цьому, зміни до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», внесені Законом України № 107-VI від 28.12.2007 р., визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

В свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України № 2983-IX від 20.03.2023 р.), щороку до Дня Незалежності України членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10, статті 10-1 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, які не одружилися вдруге, та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно із ч. 1 ст. 17 №3551-ХІІ, фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

В свою чергу, правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.

Відповідно до пп. 2 п. 22 розділу VI Бюджетного кодексу України, в умовах воєнного стану або для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації Кабінет Міністрів України може приймати рішення щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

21.07.2023 р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 754 «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань».

Цією постановою, зокрема, затверджено Порядок здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (в подальшому - Порядок № 754).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 754 здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" Про жертви нацистських переслідувань", затвердженого Постановою № 754, грошова допомога виплачується до 24 серпня 2023 р. в такому розмірі: 4) членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, статус яким установлено згідно з пунктом 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, дружинам (чоловікам) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, які не одружилися вдруге, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни та жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, - 650 гривень;

Судовим розглядом встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виплати позивачці у 2023 році щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 754.

В даному випадку, позивачка вважає, що вона має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, що передбачалось попередніми редакціями ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В свою чергу, пенсійний орган вважає, що право встановлювати розмір щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України надано Кабінету Міністрів України, а тому позивачу правомірно виплачено у 2023 році щорічну разову грошову допомогу до Дня Незалежності України у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 754 від 21.07.2023 р.

Між тим, сторонами у справі не заперечується, що позивачці виплачено у 2023 році щорічну разову грошову допомогу до Дня Незалежності України у розмірі, встановленому Кабінету Міністрів України № 754 від 21.07.2023 р.

Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 14.05.2025 в справі №440/14216/23 за результатами перегляду рішення Верховного Суду у зразковій справі, яка є типовою до цієї справи, предметом спору в якій було питання правомірності виплати щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України, а не у розмірі, обчисленому виходячи з мінімальних пенсій за віком згідно з попередніми редакціями Закону № 3551-XII.

В свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у відповідній постанові, за своєю правовою природою щорічна грошова виплата до Дня Незалежності України, яка передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є додатковою державною допомогою, має допоміжний та стимулюючий характер і не є основним джерелом для існування громадян.

Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, Верховна Рада України у встановленому законом порядку та в межах своїх повноважень внесла зміни до спеціального Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», законодавчо врегулювавши порядок надання щорічної разової грошової виплати до Дня Незалежності України, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме чинні положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції Закону № 2983-ІХ, як спеціального закону.

Враховуючи викладене, Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що при обрахунку розміру виплат до Дня Незалежності України мають застосовуватись положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у останній редакції, які є чинними та не визнані неконституційними.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач, виплачуючи позивачці, як члену сім`ї померлого інваліда війни І групи, грошову допомогу до Дня Незалежності України у 2023 році у розмірі встановленому Кабінетом Міністрів України, діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, враховуючи наведені норми діючого законодавства та висновки Великої Палати Верховного Суду, які є обов`язковими до врахування судами під час вирішення спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції робить висновок, що дії Головного управління ПФУ в Хакрківській області щодо нарахування та виплати позивачці щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік у розмірі 650 грн., відповідно до положень Постанови № 754 є правомірними, а доводи позовної заяви безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; пу. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 в справі № 520/8060/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін