Справа № 159/5136/25
Суддя: Смалюх Р. Я.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/5136/25
Провадження № 2-а/159/222/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 рокум.Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді - Смалюха Р.Я.,

за участю:

секретаря судового засідання Клевецької О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач або ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в якому просив суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №2251 від 07.07.2025, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) і накледно штраф у розмірі 17 000,00 грн (далі оскаржувана постанова).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 07.07.2025 відповідач прийняв постанову №2251, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та наклав штраф у розмірі 17000,00 грн у зв`язку з не уточненням ним своїх облікових даних з 18.05.2024 по 16.07.2024 в порушення абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-ІХ та абз. 6 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вважає, що оскаржувана постанова є протиправною. Позивач також покликається на те, що з перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , дані оновив 14.11.2023, станом на 18.05.2024 відомості вважались актуальними та строк проходження повторно ВЛК не порушений. Крім того позивач вказує що порушено строки накладення адміністративного стягнення. Також позивач вважає, що оскаржувана постанова прийнята без дотримання вимог ст. 19 Конституції України, статей 2, 9, 245, 251, 280 КУпАП, адже відсутні будь-які допустимі докази які доводять винуватість позивач у вчиненні адміністративного правопорушення поза розумним сумнівом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 подав відзив на позовну заяву у якому позов заперечив. Вважає оскаржувану постанову правомірною, оскільки позивач не оновив свої дані у період з 18.05.2024 по 16.07.2024. Своїми діями він порушив вимоги абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-ІХ, що містить склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 210-1 КУпАП.

Керуючись статтями 235, 251 КУпАП, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указами Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 №65/2022 від 24.02.2022, вважає оскаржувану постанову законною, а позовні вимоги безпідставними.

Ухвалою від 29.07.2025 суд залишив позовну заяву без руху, надавши позивачу строк доя усунння недоліків позовної заяви.

05.08.2025 позивач усунув недоліки позовної заяви, суд ухвалою від 15.08.2025 поновив позивачу строк на звернення до адміністративного суду, відкрив провадження у справі, витребував у відповідача матеріали адміністравтиної справи, призначив судове засідання на 29.08.2025.

25.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 подав відзв на позовну заяву та витребувані судом документи.

27.08.2025 позивачем подано до суду зачву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Ухвалою від 29.08.2025 суд визнав явку до суду позивача обов`язковою, відклав судове засідання на 19.09.2025.

19.09.2025 у судове засідання прибув позивач, відповідач не прибув хоча був належно повідомлений про судове засідання у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явилися і не повідомили про причини неявки, суд вважає з можливе розглянути справу по суті за відсутності відповідача.

У судовому засіданні головуючий у справі розкрив сторонам інформацію, яка на його думку може мати значення під час вирішення питання, щодо дотримання об`єктивного критерію неупередженості суду у цьому судовому процесі.

Позивач висловив довіру суду, відводів не заявляв, просив суд задовольнити позов з підстав зазначених у позовній заяві.

Додатково позивач повідомив, що у червні 2025 у Рівненіській області підчас перевірки його документів працівникамиполіції йому повідомили, що він значиться як такий, що порушив правила військового обліку, а тому йому потрібно звернутися у Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку.

Позивач 23.06.2025 прибув у ІНФОРМАЦІЯ_2 у якому йому повідомили, що він вчасно не оновив свої військово-облікові дані, на що позивач заперечив, адже проходив ВЛК у 2023 році, яка є чинно. Крім того позивач зазначив, що військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_4 в присутності двох свідків склали щодо нього протокол. Поизвач відмовився ставити будь-які підписи у протоколі, оскільки він не погоджувався із тим, що вчинив правопорушення, а також у зв`язку з тим, що він не володіє достатніми знаннями у сфері права. Так як позивч відмовився підписати протокол йому спочатку не хотіли інадавати копію протоколу, однак коли він вже виходив, йому надали копію протоколу №2251 від 23.06.2025. Отримавши протокол він ознайомився з ним. Проте, що справа що до ньго буде розглядатися 07.07.2025 він знав, однак не прибув на її розгляд, оскільки йому не вдалося знайти адвоката, який би надав йому правову допомогу у цій справі.

Також позивач зазначив, що у липні чи серпні 2024 він приходив до ІНФОРМАЦІЯ_4 для отримання довідко для вступ до навчального закладу, однак йому не повідомляли про те, що він порушив правила ввійськового обліку.

Крім того позивач зазначив, що він не встановлював додаток Резерв +, а свої військово-облікові дані у період з травня по липень 2024 не оновляв, оскільки вважав, що вони у нього оновлені і йому цього робити не потрібно.

У судовому засіданні 19.09.2025 суд перейшов до стадії прийняття судового рішення та у зв`язку із складністю виготовлення судового рішення, відклав судове засідання, повідомивши учасників, що повний текст судового рішення буде проголошений у судовому засіданні 29.09.2025.

Вивчивши матеріали справи суд встановив таке.

Копією паспорта громадянина України № НОМЕР_1 від 08.02.2023 підтверджується, що позивач є громаднином україни та має 24 роки.

З відміток у тимчасовому посвідченні ОСОБА_1 №4334/2023 від 15.11.2023 вбачається, що він перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних з 26.09.2018 у ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ВЛК від 14.11.2023 визнаний обмекжено придатним до військової служби.

З електронного військово-облікового документа з додатку Резенрв+ видно, що ОСОБА_1 перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначена адреса йього проживання, номер телефону та електронна пошта. Міститься відмітка про дату оновлення військово-облікових даних 23.06.2025.

23.06.2025 інспектор мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 склав на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідно до якого 23.06.2025 о 10.25 год у ІНФОРМАЦІЯ_3 під час дії особливого періоду було встановлено через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», що позивач з 18.05.2024 по 16.07.2024 не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання , або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності) чим порушив вимоги абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-ІХ. Розгляд справи був призначений на 14.30 год 07.07.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 . У копії протоколу відсутня відмітка про отримання його позивачем та ознайомлення позивачем з роз`ясненням положень ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

З пояснень наданих у судоваому засіданні ОСОБА_1 підтвердив складення щодо нього протоколу 23.06.2025 у присутності свідків та відмову позивачем від його підпису, а також те, що позивачу було відомо про розгляд справи про адміністративне правопорушення 07.07.2025.

З інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» видно що 14.11.2023 позивач уточнив свої військово-облікові дані при особіистій явці.

07.07.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняв постанову №2251, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і наклав на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Постанова обґрунтована тим, що 23.06.2025 о 10.25 год у ІНФОРМАЦІЯ_3 через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» встановив, що позивач з 18.05.2024 по 16.07.2024 не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання , або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності) чим порушив вимоги абз. 4 п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-ІХ (далі Закон № 3633-ІХ). Зазначене адміністративне правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 23.06.2025, звіркою даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг». У копії постанови відсутня відмітка про отримання її позивачем.

З трекінгу поштового відправлення 100 з сайту ДП Украпошта та відповідного конверта від відповідача, видно, що копію оскаржуваної постанови позивач отримав поштою 16.07.2025.

Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2105-IX від 03.03.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено та проводиться загальна мобілізація, яка неодноразово продовжувалась, зокрема указами № 272/2024 від 06.05.2024, № 470/2024 від 23.07.2024, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 479/2025 від 14.07.2025 затвердженого Законом України № 4221-IX від 15.01.2025.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 478/2025 від 14.07.2025 затвердженого Законом України № 4524-IX від 15.07.2025.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє особливий період.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення законодавства у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період, є адміністративним правопорушенням, яке тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма КУпАП є бланкетною. Тому, для того щоб настала відповідальність за нею, необхідно встановити які конкретно діяння вчинила особа та які конкретні положення закону про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вони порушують, а також чи винувата особа у їх вчиненні. Диспозиція цієї норми не передбачає обов`язкову наявність умислу, а тому таке порушення може бути вчинене і з необережності.

Лише підтвердження усіх зазначених вище обставин може мати наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. (ст. 235 КУпАП).

У п. 12 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою КМУ №154 від 23.02.2022 (далі Положення про ТЦК та СП), зазначені повноваження керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, серед яких, зокрема, розгляд справ про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладення адміністративних стягнень.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (п. 7 Положення про ТЦК та СП).

Згідно з п. 1 Положення про ТЦК та СП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У п. 9 Положення про ТЦК та СП визначені завдання покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Отже законодавець не розділяє територіальні центри комплектування та соціальної підтримки під час здійснення ними повноважень визначених у п. 9 зазначеного вище положення на тих які мають статус юридичної особи і на тих, які цього статусу не мають; право керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 235 КУпАП, прямо передбачено п. 12 Положення про ТЦК та СП.

А тому, притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП входить до повноважень начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Шістдесятиденний строк на уточнення даних, відповідно до абз. 4, п. 1, ч. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3633-ІХ, сплив 16.07.2024. Протокол про адміністративне правопорушення складений 23.06.2025, що і є на переконання суду днем виявлення адміністративного правопорушення.

Отже, оскаржувана постанова від 07.07.2025 прийнята в межах строків визначених ч. 7 ст. 38 КУпАП.

Позивач не довів, що днем виявлення адміністративного правопорушення є наступний день після закінчення останнього дня шістдесятиденного строку 17.07.2024, оскільки жодних доказів того, що відповідач здійснив таке виявлення 17.07.2024 позивач не надав.

У протоколі про адміністративне правопорушення №2251 від 23.06.2025 відсутні підписи позивача про ознайомлення його з вимогами ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП. та про отримання другого примірника протоколоу позивачем, однак стоїть відмітка, що ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу.

Відповаіднор до п. 5 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024, у разі відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу уповноважена посадова особа, яка складала протокол, робить про це відповідний запис та засвідчує його своїм підписом із зазначенням дати. Відмова від пояснення або підписання протоколу також може підтверджуватися підписами свідків. Відмова від підписання протоколу, а також відсутність свідків не є підставами для припинення складання протоколу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив факт складеання протоколу шодо нього 23.06.2025 у присутності свідків, та доведення йому часу і дати розгляду справи про адміністративне правопорушення 07.07.2025. Як пояснив позивач, на розгляд справи він не прибув, оскільбки не зна`шов адвоката для надання йому правової допомоги.

У матеріалаїх справи відсутні докази того, що позивач происв відкласти розгляд справи на іншу дату.

Отже, суд дійшов висновку, що у позивача було вдосталь часу (14 днів) для того, щоб скористатися правовою допомогою адвоката чи ознайомитися з матеріалами справи. У суду відсутні підстави ставити під сумнів процедуру складання протоколу та порушення при цьому прав позивача, а тому на переконання суду розгляд справи відбувся з дотриманням вимог передбачених ст. 268 КУпАП.

Суд не застосовує примітку до ст. 210 КУпАП, як підставу для незастосування до позивача положень ст. 210, 210-1 КУпАП, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 № 1951-VIII (далі Закон № 1951-VIII), Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

До Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру , зокрема, персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів (п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 1951-VIII). Інформація, яка належить до персональних даних та вноситься до Реєстру, визначена у ст. 7 цього Закону, до якої законодавець у п. 7-1 відніс номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 1951-VII передбачений обов`язок призовника, військовозобов`язаного та резервіста подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру.

У ч. 3 ст. 14 Закону № 1951-VII визначений перелік персональних даних, які органи ведення реєстру одержують шляхом електронної інформаційної взаємодії. У ній не передбачено такої можливості для отримання даних зазначених у п. 7-1 ч. 1 ст. 7 Закону № 1951-VII (номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти).

Абзац 4 п. 1 ч. 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №3633-ІХ, порушення якого оскаржуваною постановою ставиться у провину позивачу, передбачав обов`язок військовозобов`язаного до 16.07.2024 уточнити свої номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти).

Як убачається зі скріншота електронного військово-облікового документа позивача, у нього є електронна пошта та номер мобільного зв`язку.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що законодавством не передбачено можливості одержання шляхом електронної інформаційної взаємодії даних про номер засобів зв`язку та адреси електронної пошти, а тому примітка до ст. 210 КУпАП не може бути застосована у цій справі.

Положеннями абзацу 4 пункту 1 частини 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3633-ІХ визначено, що під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 03 березня 2022 року № 2105-IX, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 18.05.2024 по 16.07.2024, уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, зокрема, у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Позивач у судовому засіданні вказав, що він оновив свої дані у листопаді 2023 року, під час проходження ВЛК, у період з 18.05.2024 по 16.07.2024 дані не уточнював.

Не уточнення даних позивачем у період з 18.05.2024 по 16.07.2024 також підтверджується звіркою даних з Єдиного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» та копією електронного військово-облікового документа позивача з Резерв+ у якому зазначена дата уточнення даних 23.06.2025.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач не уточнив свої облікові дані, а саме, номер телефону та електронну адресу, у шістдесятиденний строк визначений абз. 4 п. 1 ч. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №3633-ІХ (у період з 18.05.2024 по 16.07.2024).

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Отже, те, що позивач вважав, що уточнивши свої дані в кінці 2023, у нього відсутній обов`язок їх уточнити у період встановлений законом з 18.05.2024 по 16.07.2024, не звільняє його від негативних наслідків невиконнання зазначених вище приписів законодавства.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відтак, суд зазначає, що інші доводи учасників провадження не спростовують зазначених вище висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 246 КАС України відмовляючи у позові у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зазначає мотиви, з яких він дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

Виходячи з мотивів наведених вище, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята без порушень ст. 19 Конституції України та на підставі вимог Закону №3633-IX з дотримання процедури і порядку встановленого КУпАП щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою на те законом особою.

Оскаржувана постанова є обґрунтованою - у ній міститься конкретна суть порушення (які конкретно дані позивач не уточнив та протягом якого періоду), яким законом передбачене уточнення цих даних і в який строк, а також якою нормою передбачена адміністративна відповідальність за таке порушення; вона прийнята безсторонньо, добросовісно та розсудливо на позивача накладений штраф у розмірі нижньої межі санкції, яка передбачена за це адміністративне правопорушення, що також свідчить про дотримання принципу пропорційності.

Аналізуючи долучені до матеріалів справи копії протоколу про адміністративне правопорушення від 23.06.2025 та оскаржуваної постанови суд дійшов висновку, що процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення відбувалася з дотриманням вимог чинного законодавства та принципу рівності перед законом. Зокрема, позивачу було відомо про час, дату і місце розгляду його справи; його права та обов`язки передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Оскаржувана постанова прийнята протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 6 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є такою, що прийнята у межах повноважень та на підставі закону, тому її слід залишити без змін, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 605,60 грн, залишається за позивачем.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2251 від 07.07.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне найменування сторін та інших учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складене 29.09.2025.

Головуючий:Р. Я. Смалюх