Справа № 127/23880/25
Суддя: Горбатюк В. В.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/204/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Левченко А.М.,

представника позивача Свистун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 (надалі Позивач), з 22 серпня 2024 року перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 . На військово-обліковому документі наявна відмітка про те, що Позивача взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_3 22.03.2007. У червні 2025 року Позивач із застосунку «Резерв+» виявив, що у нього наявне порушення правил військового обліку. Звернувшись до ІНФОРМАЦІЯ_4 він дізнався, що нібито вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме: не виконав вимоги абз.7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абз. 4 п.1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ від 11.04.2024 року в частині обов`язку протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані. Тому 27.06.2025 відносно позивача складено протокол №3250 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та повідомлено про дату та місце розгляду справи. Під час складання протоколу позивач пояснював, що дані уточнив 04.07.2024, коли прибував за повісткою, однак ці пояснення не взяті до уваги. 21.07.2025 поштовим відправленням АТ «Укрпошта» (номер поштового відправлення: 423) Позивач отримав копію постанови № 5275 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесену 11 липня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУПАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень нуль копійок). Позивач вважає, що вказана постанова є протиправною, оскільки 20 червня 2024 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно Позивача було складено протокол № 1644 про адміністративне правопорушення, згідно з яким, під час проведення звірки облікових даних було виявлено адміністративне правопорушення. Того ж дня, 20.06.2024 року Позивачу видано повістку №RP221OP, згідно з якою йому належить з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 03.07.2024 року для уточнення своїх облікових даних, направлення для проходження медичного огляду, визначення призначення на особливий період за адресою: АДРЕСА_1 . Під час явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 03 липня 2024 року о 14.40 годині Позивачу вручили повістку для проходження військово-лікарської комісії.

Позивач зауважує, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП 20 червня 2024 року та під час явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 03 липня 2024 року, Позивач повідомляв службовим особам Відповідача свої військово-облікові дані, в тому числі адресу проживання, номери засобів зв`язку, інші персональні дані, пред`являв паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Ленінським ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області 15.05.2006 року, та реєстраційний номер облікової картки платника податків (що було також зафіксовано у протоколі від 20.06.2024 року). Таким чином, Позивач фактично особисто повідомив (уточнив) у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки свої персональні дані в період з 18 травня 2024 року по 17 липня 2024 року, тому факти, викладені в оскаржуваній постанові не відповідають фактичним обставинами справи.

Також Позивач звертає увагу, що єдиним доказом у справі, який був оцінений Відповідачем під час винесення постанови та на який він посилається як на підставу для притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є протокол № 3250 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, складений 27 червня 2025 року. Однак зазначений протокол не відповідає вимогам, встановленим ст. 256 КУпАП та пунктом 4 розділу ІІ Інструкції, оскільки він взагалі не містить підпису особи, яка його склала, тому його не можна вважати офіційним документом.

Вказане стало підставою для звернення до суду із цим позовом. Позивач просить скасувати постанову № 5275 від 11.07.2025 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 05.08.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відзив обґрунтовано тим, що 27.06.2025 стрільцем-помічником гранатометника третього відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 старшим солдатом ОСОБА_3 уповноваженого складати протокол про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 було складено протокол №3250 про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП. 11.07.2025 постановою №5275, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000.00 грн. Згідно з абзацом 3 підпункту 10-1 пункту 1 Додатку 2 до Порядку №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Таким чином, у період з 18.05.2024 після набрання чинності Законом №3633-ІХ до 16.07.2024 включно позивач був зобов`язаний оновити свої персональні (військово- облікові) дані через центр надання адміністративних послуг, електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. При цьому, 60-денний строк для вчинення певних дій є присічним. Невчинення визначених законодавством дій починаючи з 17.07.2024 утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частини третьої статті 210-1 КУпАП та є триваючим правопорушенням. Позивач в порушення вимог частини третьої статті 22 Закону №3543-XII не уточнив свої облікові дані у строк з 18.05.2024 по 16.07.2024. Доказів уточнення своїх персональних даних до 16.07.2024 (включно) позивачем не надано. Держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може лише перевірити факт уточнення персональних даних військовозобов`язаного, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного, яким є позивач. Звертає увагу, що позивача притягнуто до відповідальності не через відсутність його даних у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста, чи ненадання таких даних, а саме за невиконання визначеного законодавством обов`язку щодо уточнення своїх персональних даних у встановлений строк (з 18.05.2024 по 16.07.2024), які могли бути вчинені тільки ним особисто в один із визначених способів. Вказує, що сам лише факт отримання військово-облікових документів, повістки чи відстрочки не звільняє позивача від обов`язку вчасно оновити свої персональні дані військовозобов`язаного. Підрозділ ІНФОРМАЦІЯ_4 , що видає направлення на військово-лікарську комісію не здійснює оновлення даних, оскільки не мають такого доступу, вони лише використовують дані, які вже занесені в електронну систему Оберіг підрозділом обліку. Позивач особисто не звертався в підрозділ обліку з заявою про уточнення облікових даних. Відповідно до інформації з АІТС Оберіг відмітка про дату звірки даних датована - 24.07.2024 р., тобто після встановленого законодавством строку для оновлення облікових даних (з 18.05.2024 по 16.07.2024 включно). Позивачем надано копію електронного військово-облікового документа із застосунку «Резерв+» де вбачається, що військово-облікові дані уточнено 24.07.2024 року. Відмітка про те, що «дані уточнено вчасно» відсутня. Просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив від 22.08.2025 позивач вказав, що відповідач у своєму відзиві помилково посилається на внесені зміни у законодавстві щодо обов`язку уточнення даних військовозобов`язаними, оскільки у жодному з перерахованих відповідачем нормативно-правових актів не йдеться про обов`язок таких осіб звертатись саме із заявою про уточнення своїх облікових даних. Позивачу 20.06.2024 року було видано повістку № RP221OP, згідно з якою йому належить з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 03.07.2024 року для уточнення своїх облікових даних, направлення для проходження медичного огляду, визначення призначення на особливий період за адресою: АДРЕСА_1 . Факт неявки Позивача за вказаною повісткою Відповідачем не спростовується. Крім того, у цій повістці зазначена мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів, а саме - для уточнення своїх облікових даних, направлення для проходження медичного огляду, визначення призначення на особливий період. Також вказав, що оскільки приміщення територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки це режимні об`єкти, самостійно пересуватися у таких приміщенням сторонні особи не можуть, тобто і не можуть самостійно звертатися до відповідних відділів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки без супроводу уповноваженої службової особи. Просить задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримала з підстав зазначених в ньому. Просила задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відзиві на позовну заяву просив розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до військово-облікового документа № 9, виданого 22.08.2024 ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 з 22 серпня 2024 року перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до витягу із застосунку «Резерв+», сформованого 16.07.2025 датою уточнення даних ОСОБА_1 вказано 24.07.2024.

У постанові №5275 від 11.07.2025 про накладення адміністративного стягнення вказано, що згідно відомостей зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення №3250 від 27.06.2025 р. громадянин ОСОБА_1 не виконав вимоги абзацу 7 частини 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ від 11.04.2024 року в частині обов`язку протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У постанові також вказано, що чинне законодавство зобов`язувало саме призовників, військовозобов`язаних, резервістів вчинити певні дії і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ними особисто в один із визначених способів, а саме: шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста (за наявності).

Згідно із цією постановою громадянин ОСОБА_1 з 18 травня 2024 року по 17 липня 2024 року не надав достовірну інформацію про свої персональні дані щодо адреси проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), відомості про які не має можливості отримати шляхом електронної інформаційної взаємодії, а відтак громадянин ОСОБА_1 не виконав свій юридичний обов`язок, чим порушив перехідні положення Закону № 3633-ІХ від 11.04.2024 року.

Стрільцем-помічником гранатометника 3 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 старшим солдатом ОСОБА_3 , уповноваженим складати протоколи про адміністративні правопорушення наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 227 від 08.05.2025 року складено протокол №3250 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до протоколу №3250 від 27 червня 2025 року ОСОБА_1 не виконав вимоги абзацу 7 частини 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та абзацу 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-ІХ від 11.04.2024 року в частині обов`язку протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП.

Вказаним протоколом позивача повідомлено про час та місце розгляду справи, про що у відповідній графі протоколу проставлено підпис позивача. Також ОСОБА_1 надав пояснення, у яких вказує, що дані уточнив вчасно, відповідно до корінця повістки від 04.07.2024, коли прибував до ІНФОРМАЦІЯ_4 . У відповідній графі протоколу ОСОБА_1 заявив клопотання про розгляд справи без його участі.

Одночасно суд звертає увагу, що у протоколі №3250 від 27 червня 2025 року відсутній підпис особи, яка склала цей протокол.

Відповідно до протоколу №1644 про адміністративне правопорушення від 20 червня 2024 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 , командиром 2 взводу, роти охорони старшим лейтенантом ОСОБА_4 , під час проведення звірки облікових даних було виявлено адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 , будучи зарахованим в запас рішенням призовної комісії та в порушення вимог п. 81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (до 05 січня 2023 року абз. 18 п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 року № 921, особисто не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, внаслідок чого гр. ОСОБА_1 станом на 20.06.2024 не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_7 та не з`являвся для оформлення військово-облікового документа до цього часу, що має ознаки ухилення гр. ОСОБА_1 від військового обліку, внаслідок чого останнім порушено вимоги п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 пп. 1 п. 1 ч. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно з Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (до 05 січня 2023 року абз. 18 п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 року № 921.

Тобто, адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , виявлено уповноваженою особою під час проведення звірки облікових даних 20.06.2024

Протокол №1644 від 20.06.2024 складено у присутності ОСОБА_1 , що підтверджується його особистими підписами у протоколі.

Вказане підтверджує, що ОСОБА_1 з`явився до ТЦК СП для уточнення облікових даних у період, встановлений законом для обов`язкового оновлення військово-облікових даних військовозобов`язаними особами.

У цей же день, згідно із копією повістки № RP221OP від 20.06.2024, ІНФОРМАЦІЯ_3 вручив повістку про виклик ОСОБА_1 03.07.2024 з метою уточнення своїх облікових даних, направлення для проходження медичного огляду, визначення призначення на особливий період.

Тобто, у повістці вказано мету виклику, зокрема, уточнення своїх облікових даних у період з 18.05.2024 по 16.07.2024.

За результатами проведеного медичного огляду позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 Позивачу видано довідку військо-лікарської комісії за № 145/42.13. Тобто позивач виконав вимоги повістки, зокрема, й щодо проходження ВЛК.

Доводи позивача про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП 20 червня 2024 року та під час його відвідування ІНФОРМАЦІЯ_4 03 липня 2024 року він повідомив службовим особам Відповідача свої військово-облікові дані, в тому числі адресу проживання, номери засобів зв`язку, інші персональні дані, пред`явив паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Ленінським ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області 15.05.2006 року, та реєстраційний номер облікової картки платника податків підтверджено, зокрема, зафіксованими анкетними даними позивача у протоколі від 20.06.2024, який складений уповноваженим представником відповідача. Відповідач не заперечує та не спростовує наведені доводи позивача. Водночас суд не бере до уваги пояснення відповідача, що підрозділ ІНФОРМАЦІЯ_4 , що видає направлення на військово-лікарську комісію не здійснює оновлення даних, а лише використовує дані, які занесені в електронну систему Оберіг підрозділом обліку з огляду на те, що у повістці зазначена мета явки особи. Позивач, з`явившись 20.06.2024 та 03.07.2024 до ТЦК фактично особисто повідомив (уточнив) у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки свої персональні дані в період з 18 травня 2024 року по 17 липня 2024 року.

Разом із відзивом відповідач подав до суду копію постанови №5275 від 11.07.2025, винесеної на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №3250 від 27.06.2025. Також додано вказаний протокол, у якому містяться підписи особи, що його склала. Однак, у протоколі №3250 від 27.06.2025, що вручений позивачеві, відсутній підпис уповноваженої особи, що його склала. Отже, після вручення копії протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності до цього протоколу внесено зміни, а саме, підписано його уповноваженою особою. Викладене дає підстави вважати протокол №3250 від 27.06.2025 неналежним та недопустимим доказом. Постанова №5275 від 11.07.2025 не містить посилань на інші докази. Тобто, оскаржувана постанова складена лише на підставі протоколу №3250 від 27.06.2025, який, на думку суду, є неналежним та недопустимим доказом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення як порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи зовнішньої розвідки України) врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Відповідно до вимог ст. 254, 256 КУпАП та пунктів 1, 3, 4 Розділу ІІ Інструкції протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Під час складання протоколу особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, уповноваженою особою, яка складає протокол, доводиться зміст статті 63 Конституції України та роз`яснюються права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка в протоколі та ставиться підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Протокол підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. За наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

З оскаржуваної постанови встановлено, що її винесено на підставі протоколу № 3250 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що складений 27 червня 2025 року. Однак зазначений протокол не відповідає вимогам, встановленим ст. 256 КУпАП та пункту 4 розділу ІІ Інструкції, оскільки він не містить підпису особи, яка його склала.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 (№К/9901/15804/18).

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.

Відповідно до ст. 210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 ст. 210-1 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543-XII) інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Згідно з абзацом 4 підпункту 1 пункту Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3633-ІХ громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: - у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності); - у разі перебування за кордоном - шляхом повідомлення на офіційну електронну адресу або на офіційний номер телефону, які зазначені на офіційному сайті територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Водночас за приписами примітки до статті 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Отже, з аналізу приведених норм випливає, що відповідальність за статтями 210 та 210-1 КУпАП не застосовується у випадку, коли дані для Реєстру можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами/системами/реєстрами.

Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстру) визначає Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 № 1951-VIII (далі - Закон № 1951-VIII).

Відповідно до положень частини першої статі 5 Закону № 1951-VIII, держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі -Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

За приписами частини другої статті 5 Закону № 1951-VIII, держатель Реєстру:

1) забезпечує технологічне функціонування Реєстру, для чого утворює уповноважений орган адміністрування Держателя Реєстру;

2) вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо Порядку ведення Реєстру, в яких визначає процедури збирання,зберігання, обробки та використання відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

3) організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну)інформації, визначеної статтями 6-9 цього Закону, відповідно до Закону України "Про публічні електронні реєстри";

4) забезпечує розвиток та модернізацію програмних та апаратних засобів Реєстру;

5) надає органам адміністрування та ведення Реєстру право доступу до бази даних Реєстру;

6) здійснює інші повноваження, передбачені законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону № 1951-VIII, органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Відповідно до частин восьмої та дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські(районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

За приписами частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями(розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Даною частиною статті 14 Закону № 1951-VIII передбачено перелік органів, від яких органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді інформацію через електронну інформаційну взаємодію.

Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України "Про публічні електронні реєстри", "Про розвідку" та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.

З аналізу приведених вище положень Закону № 1951-VIII вбачається, що персональні дані військовозобов`язаного можуть бути отримані органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, до яких відносить і територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими державними органами.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем дій щодо отримання персональних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статтею 14 Закону № 1951-VIII, з огляду на те, що позивач перебуває на обліку у відповідача. Окрім того, відповідачем не надано доказів неможливості отримання персональних даних позивача у наведений спосіб.

Відповідно до положень частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді, зокрема, від:

1) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, -відомості, зазначені у пунктах 1-5, 8, 8-1, 10, 11 частини першої статті 7 цього Закону;

2) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 21, 26 частини першої статті 7 цього Закону;

10) Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14,15, 15-1, 20, 20-1, 21, 24, 26, 27, 32 частини першої статті 7 цього Закону;

15) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, - відомості, зазначені у пунктах 7, 7-1, 8, 8-1, 11, 17, 33 частини першої статті 7 цього Закону;

17) централізованої системи державних установ, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття, - відомості, зазначені у пунктах 1-4, 7, 13, 16-2, 25 частини першої статті 7 цього Закону;

Водночас, як передбачено пунктами 7, 7-1 частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII, до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать місце проживання та місце перебування, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

З огляду на викладене, суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме на відповідача у справі покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Однак обставин, які підтверджують неможливість отримання відповідачем відомостей щодо персональних даних позивача у спосіб, встановлений у примітці до ст. 210 КУпАП, відповідачем не надано.

Таким чином, доказів на підтвердження правомірності спірної постанови, враховуючи примітку до ст. 210 КУпАП, відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що уповноваженою посадовою особою не встановлено усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не доведено правомірність прийнятої ним постанови № 5275 від 11.07.2025 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з чим оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, оцінюючи складність цієї справи, враховуючи предмет спору, тривалість розгляду справи, а також з огляду на приписи ч. 1 ст. 139 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача у цій справі витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

Оскільки позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн, а відповідач є суб`єктом владних повноважень, судовий збір в зазначеному розмірі необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 5, 9, 72, 77, 80, 90, 94 242, 245, 246, 250, 255, 271, 286, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 №5275 від 11.07.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 гривень. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 : місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя В. В. Горбатюк