Справа № 160/10480/25
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Індустріальної районної у місті Дніпро ради про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позов ОСОБА_1 до Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в особі Голови комісії з припинення юридичних осіб Індустріальної районної ради Малашенко Ігоря Володимировича, в якому позивач просить:
- Визнати неправомірною бездіяльність Відповідача - Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в особі Голови комісії з припинення юридичних осіб Індустріальної районної у місті Дніпрі ради Малашенко Ігоря Володимировича в частині невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.11.2020 по 31.12.2020 року та необхідної вихідної допомоги, передбаченої при звільненні за частиною 1 ст. 40 КЗпП України.
- Зобов`язати Індустріальну районну у місті Дніпрі раду в особі Голови комісії з припинення юридичних осіб Індустріальної районної у місті Дніпрі ради Малашенко Ігоря Володимировича внести зміни до розпорядження №01-рк від 23.03.23р «Про внесення змін до розпорядження від 26.11.2020р №140-рк «Про звільнення ОСОБА_1 » шляхом доповнення його пунктом про необхідність здійснення нарахування заробітної плати та вихідної допомоги при звільненні, згідно законодавства України.
- Стягнути з Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в особі Голови комісії з припинення юридичних осіб Індустріальної районної у місті Дніпрі ради Малашенко Ігоря Володимировича на користь ОСОБА_1 безпідставно недораховані кошти за листопад 2020 року, заробітну плату за період з 26.11.2020р по 31.12.2020 року та необхідну вихідну допомогу, передбачену при звільненні за частиною 1 ст. 40 КЗпП України.
В обґрунтування позову позивач послався на Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року (160/5415/21), яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в особі Голови комісії з припинення юридичних осіб Індустріальної районної у місті Дніпрі ради Малашенко Ігоря Володимировича (далі Відповідач) про зміну дати та підстави звільнення.
Розпорядженням №01-рк від 23.03.23р «Про внесення змін до розпорядження від 26.11.2020р №140-рк «Про звільнення ОСОБА_1 » змінено дату та підставу звільнення позивача. Проте позивач вважає дане розпорядження частково неправомірним. Оскільки нею не було заявлено вимог про поновлення на роботі то рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не приймалося. Але водночас, в мотивувальній частині Рішення суд зазначив, що виплату належної позивачу заробітної плати за період з 26.11.2020 р. по 31.12.2020 р. Відповідач повинен був вирішити самостійно, відповідно до вимог ст. 47 та 116 КЗпП під час внесення змін у спірне розпорядження.
Але при винесенні Розпорядження Відповідачем не вказано про необхідність виплати належної позивачу заробітної плати за період з 26.11.2020 року по 31.12.2020 року та необхідної вихідної допомоги, передбаченої при звільненні за частиною 1 ст. 40 КЗпП України.
Крім того, позивачу не виплачена в повному обсязі заробітна плата за листопад 2020 року, що підтверджується розрахунковими листами. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду за відновленням своїх порушених прав позивачем.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
На адресу суду повернувся конверт з позначкою поштового відділення «про закінчення терміну зберігання», отже відповідач вважається належно повідомленим в розумінні КАС України., про розгляд справи.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що розпорядженням голови Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 17.04.2018 року № 73 рк позивача призначено на посаду заступника голови районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів з 18.04.2018 року.
Рішеннями Дніпровської міської ради від 25.04.2018 року № 95/31 та від 02.09.2020 року №80/60 вирішено не утворювати районні у місті ради після закінчення строку їх повноважень, у тому числі Індустріальну районну у місті Дніпрі раду, а також утворено у структурі виконавчих органів Дніпровської міської ради адміністрації районів зі статусом юридичних осіб, а виконавчі комітети реорганізувати шляхом приєднання до виконавчих органів Дніпровської міської ради відповідно.

На виконання цих рішень Індустріальна районна у місті Дніпрі рада ухвалила рішення №227 від 23.10.2020 року «Про припинення юридичної особи - Індустріальної районної у місті Дніпрі ради та її виконавчих органів» яким вирішила припинити зазначені юридичні особи шляхом приєднання до адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради з 01.01.2021р. Розпорядженням Дніпровського міського голови від 13.11.2020 року № 1323-р затверджено персональний склад комісії з припинення юридичних осіб, головою призначено ОСОБА_2 .

30 жовтня 2020 року позивача попереджено про звільнення з посади 01.01.2021 року згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Однак, відповідно до оскарженого розпорядження позивача звільнено з займаної посади відповідно до ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з 26.11.2020 року, що і зумовило звернення до суду із цим позовом.

Позивач не погодився з змістом розпорядження, та звернувся до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у справі №160/5415/21 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в особі Голови комісії з припинення юридичних осіб Індустріальної районної у місті Дніпрі ради Малашенко Ігоря Володимировича про зміну дати та підстави звільнення:

- визнано протиправним та скасувати п. 1 розпорядження Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 26.11.2020 року № 140-рк «Про звільнення ОСОБА_1 ».

- зобов`язано Індустріальну районну у місті Дніпрі раду внести зміни в розпорядження Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 26.11.2020 року № 140-рк «Про звільнення ОСОБА_1 », яким змінити дату звільнення ОСОБА_1 з «26.11.2020 року» на «31.12.2020 року», а також підставу звільнення з «п.1 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»» на «ч.1 ст 40 КЗпП України».

- зобов`язано Індустріальну районну у місті Дніпрі раду внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , якими змінити дату звільнення ОСОБА_1 з «26.11.2020 року» на «31.12.2020 року», а також підставу звільнення з «п.1 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»» на «ч.1 ст 40 КЗпП України».

Розпорядженням №01-рк від 23.03.23р «Про внесення змін до розпорядження від 26.11.2020р №140-рк «Про звільнення ОСОБА_1 » змінено дату та підставу звільнення позивача.

Разом з тим, вказаним розпорядженням не було визначено до виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.11.2020р по 31.12.2020 року та необхідної вихідної допомоги, передбаченої при звільненні за частиною 1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, позивачка з`ясувала з розрахункових листів, що у листопаді 2020 року їй не не в повному обсязі сплачено заробітну плату -не виплачено суму 7312,50 грн з індексом 111 «персональна», суму премії 14430 грн за індексом №130 премія щомісячна.

Отже, для усунення порушеного права та інтересів, позивач звернувся за стягненням з Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в особі Голови комісії з припинення юридичних осіб Індустріальної районної у місті Дніпрі ради Малашенко Ігоря Володимировича на користь ОСОБА_1 безпідставно недорахованих, на думку позивача, коштів за листопад 2020 року, заробітної плати за період з 26.11.2020р по 31.12.2020 року та вихідної допомоги, передбаченої при звільненні за частиною 1 ст. 40 КЗпП України.

Приймаючи рішення по суті суд зазначає про таке.

Частинами 1-3 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради.

Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.

Згідно із ст.3 Закону України від «Про службу в органах місцевого самоврядування» 07.06.2001 № 2493-III (далі - Закон № 2493-III) посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до ч.1ст.10 Закону № 2493-III прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради шляхом затвердження відповідною радою.

Судом встановлено, що позивача призначено на посаду заступника голови районної у місті ради з питань діяльності виконавчих органів.

Відповідно до ч.1 ст 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників

Згідно ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Отже, у зв`язку з тим, що за Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у справі №160/5415/21 винесено Розпорядження №01-рк від 23.03.23р «Про внесення змін до розпорядження від 26.11.2020р №140-рк «Про звільнення ОСОБА_1 », яким змінено дату та підставу звільнення позивача, а саме: змінено дату звільнення ОСОБА_1 з «26.11.2020 року» на «31.12.2020 року», а також підставу звільнення з «п.1 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»» на «ч.1 ст 40 КЗпП України», позивач набула право на вихідну допомогу відповідно до ч.1 ст. 44 КЗпП.

Крім того, вищезазначеним рішенням суду у справі №160/5415/21 зобов`язано Індустріальну районну у місті Дніпрі раду внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , якими змінити дату звільнення ОСОБА_1 з «26.11.2020 року» на «31.12.2020 року».

Таким чином стаж роботи позивача збільшився на 1 міс та 4 дні.

В той же час, страховий стаж формується за рахунок відрахувань (внесків) підприємством (установою) до Пенсійного фонду України за працівника, а також виплата заробітної плати супроводжується відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, тому за період з 27.11.2020 року на 31.12.2020 року позивачу має бути нараховано та виплачено середню заробітну плату з відповідними відрахуваннями.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача внести зміни до розпорядження №01-рк від 23.03.23р «Про внесення змін до розпорядження від 26.11.2020р №140-рк «Про звільнення ОСОБА_1 » шляхом доповнення його пунктом про необхідність здійснення нарахування заробітної плати та вихідної допомоги при звільненні, згідно законодавства України, суд зазначає, що встановлення посадового окладу, надбавок, доплат, компенсацій, премій службовцю місцевого самоврядування здійснюється керівником служби відповідно до Закону та рішень сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі створення), районної, обласної ради. Отже, підставою для виплати донарахованої заробітної плати та вихідної допомоги має бути рішення "розпорядження" про таку виплату.

Тому позовна вимога внести зміни до розпорядження №01-рк від 23.03.23р підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з Індустріальної районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_1 безпідставно недорахованих коштів за листопад 2020 року суд зазначає про таке.

В позовній заяві позивачем констатовано факт виплати заробітної плати позивачу за листопад 2020 року без нарахування персональних виплат і премії, при цьому у позовній вимозі про стягнення недорахованих коштів за листопад 2020 року не зазначено, яка сума має бути стягнута, розрахунок суми та обґрунтування такової до позовної заяви не надано. На ухвалу суду позивачем надано додатково пояснення, що позивачка з`ясувала з розрахункових листів, що у листопаді 2020 року їй не в повному обсязі сплачено заробітну плату - не виплачено суму 7312,50 грн з індексом 111 «персональна», суму премії 14430 грн за індексом №130 премія щомісячна.

Відповідно до Закону «Про державну службу», що діяла в редакції, чинній на день звільнення позивача (31.12.2020 рік), то статтею 52 Закону визначено встановлення та виплата надбавок, доплат та премії державному службовцю:

П.1. Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

П.2. Розмір надбавки за ранг державного службовця визначається Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби.

П.3. Виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця встановлюється керівником державної служби державному службовцю за поданням його безпосереднього керівника у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця.

П.4. Виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби встановлюється керівником державної служби за поданням безпосереднього керівника державним службовцям, між якими здійснено розподіл обов`язків за вакантною посадою, пропорційно додатковому навантаженню за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою.

П.5. Премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).

П.6. Фонд преміювання державного органу встановлюється у розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці.

Підсумовуючи вищезазначене можна дійти висновку, що встановлення персональних надбавок та премій здійснюється керівником державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою.

Позивачем не доведено та не надано доказів нарахування, визначення відповідними наказами та розпорядженнями зазначених «персональної» доплати та премії за листопад 2020 року, наявність економії фонду посадового окладу за відповідною посадою в цей період, отже підстав для стягнення означених доплат за листопад 2020 року на користь позивача не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України": згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

При цьому, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України, відповідно до п. 58 якого суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Відповідно до положень частини 1 та 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивачем оплата судового збору не здійснювалась.

Керуючись ст. ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в частині невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 27.11.2020 р по 31.12.2020 року та необхідної вихідної допомоги, передбаченої при звільненні за частиною 1 ст. 40 КЗпП України.

Зобов`язати Індустріальну районну у місті Дніпрі раду внести зміни до розпорядження №01-рк від 23.03.23р «Про внесення змін до розпорядження від 26.11.2020р №140-рк «Про звільнення ОСОБА_1 » шляхом доповнення його пунктом щодо здійснення додаткового нарахування середньої заробітної плати за період з 27.11.2020 по 31.12.2020 року та вихідної допомоги при звільненні за частиною 1 ст. 40 КЗпП України,

Зобов`язати Індустріальну районну у місті Дніпрі раду здійснити нарахування та виплату середньої заробітної плати за період з 27.11.2020р по 31.12.2020 року та вихідної допомоги, передбаченої частиною 1 ст. 40 КЗпП України, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова