Справа № 200/1638/25
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 вересня 2025 року

м. Київ

справа №200/1638/25

адміністративне провадження №К/990/37202/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року

та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року

у справі №200/1638/25

за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Лещенко Олена Дмитрівна в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 31 січня 2025 року №61 у частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та застосування стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, поліцейського взводу №2 роти №1 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області, старшого сержанту поліції ОСОБА_2 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №313 о/с від 19 лютого 2025 року щодо поліцейського взводу №2 роти№1 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області, старшого сержанта поліції ОСОБА_2 ;

- поновити старшого сержанта поліції ОСОБА_2 на посаді поліцейського взводу №2 роти №1 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області з 19 лютого 2025 року;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 лютого 2025 року по день постановлення рішення по суті вимог;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді поліцейського взводу №2 роти№1 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ з 19 лютого 2025 року та в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року, у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Першого апеляційного адміністративного суду

Перший апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29 травня 2025 року відкрив апеляційне провадження та призначив розгляд справи на 11 серпня 2025 року у порядку письмового провадження.

04 серпня 2025 року до Першого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , про відвід колегії суддів у цій справі, а саме: Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2023 року визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А. у справі № 200/1638/25. Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 передано для визначення судді у порядку, встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, для вирішення питання про відвід.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А. у справі №200/1638/25.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року залишено без змін.

До Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року на ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року та від 05 серпня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року у справі №200/1638/25.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Стосовно ухвал Першого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року та від 05 серпня 2025 року, Суд прийшов до таких висновків.

Як вже зазначалося вище, ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2023 року визнано необґрунтованою заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А. у справі № 200/1638/25. Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 передано для визначення судді у порядку, встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, для вирішення питання про відвід.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А. у справі №200/1638/25.

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року та від 05 серпня 2025 року у справі №200/1638/25.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Разом з цим, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень слідує, що позивач займав посаду, яка не відноситься до посад, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища та спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем публічної служби, а отже в розумінні частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності.

Таким чином, враховуючи предмет позову, в силу вимог пункту першого частини шостої статті 12 КАС України дана справа законом віднесена до справ незначної складності.

Крім того, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року вирішено здійснювати розгляд справи №200/1638/25 за правилами спрощеного позовного провадження.

В касаційні скарзі позивач, посилаючись на «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, зазначає та належним чином обґрунтовує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Таким чином, оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, позивач у касаційній скарзі наводить підстави, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Скаржник підставами касаційного оскарження судових рішень визначає пункт 1, 3 та 4 частини 4 статті 328 КАС України.

Так, в обґрунтування пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України скаржник вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини 2 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, відносно пропуску виду стягнення під час притягнення до відповідальності з урахуванням обмежень дискреційних повноважень Відповідача під час військового стану.

Проаналізувавши зазначену скаржником підставу касаційного оскарження, Суд звертає увагу скаржника, що Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2123-IX, який набрав чинності 01 травня 2022 року, Дисциплінарний статут доповнено новим розділом V такого змісту: «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».

Частиною першою статті 26 Дисциплінарного статуту визначено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша статті 29 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

При цьому із змісту статті 29 Дисциплінарного статуту слідує, що її положення застосовуються у сукупності з іншими нормами, які визначають загальні критерії та підходи до застосування дисциплінарної відповідальності, а саме з урахуванням положень статі 19 цього статуту, яка регламентує порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Оскільки за Дисциплінарним статутом підставою притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є саме вчинення ним дисциплінарного проступку, частина восьма статті 19 Статуту визначає, що під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого керівник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Обираючи той чи інший вид стягнення у порядку, запропонованому законодавцем, від незначного - зауваження до найсуворішого - звільнення зі служби, керівник, ураховуючи характер відповідного проступку, застосовує саме той вид дисциплінарного стягнення, який відповідає суті цього проступку і є йому співмірним.

Водночас застосування частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту виключно у поєднанні зі статтею 13, якою визначено перелік видів дисциплінарних стягнень та послідовність їх застосування, виключало б з процедури визначення виду стягнення такого визначального елементу як оцінка характеру самого проступку внаслідок однакового підходу до оцінки різних за ступенем тяжкості проступків та, відповідно, результату обрання виду відповідальності виключно в порядку послідовності.

У справах №420/14443/22 та №260/5566/22, аналізуючи положення частин першої, другої статті 29 Дисциплінарного статуту, Верховний Суд дійшов висновку, що вказаною нормою встановлено правило, відповідно до якого за вчинення поліцейським кожного наступного дисциплінарного проступку неможливо застосувати таке саме або менш суворе дисциплінарне стягнення, якщо це прямо не передбачено цією нормою. Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно.

Аналогічна правова позиція викладене Верховним Судом в постанові від 07 листопада 2024 року у справі № № 420/35536/23.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає недоведеним підстави касаційного оскарження судових рішень передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України, в цій частині.

Водночас, скаржник вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 10 розділу VI Інструкції з організації забезпечення, зберігання та експлуатації озброєння в Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України 11 жовтня 2018 року № 828.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження передбачених пунктом 1 частини 4 статті 328 КАС України скаржник вказує про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду викладеного в постанові від 20 травня 2021 року у справі №420/2916/20, а саме, що застосування дисциплінарного стягнення не може ґрунтуватися на припущеннях або недоведених фактах; при прийнятті рішень суб`єкт владних повноважень повинен уникати невмотивованих висновків, необґрунтовані припущення, та не конкретні обставини."

Крім того, зазначає про неврахування висновки Великої Палати Верховного Суду викладених в постановах від 16 листопада 2023 року у справі №11-228сап21 та від 10 червня 2021 року у справі 11-04сап21 щодо вмотивованості рішення суду.

Обґрунтування скаржника наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1, 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а також посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, в частині вирішення відводу судді, є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328, 330, 334, 340 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року у справі №200/1638/25.

2. Встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження для подання учасниками справи до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та заперечень щодо поданих заяв та клопотань.

3. Витребувати з Донецького окружного адміністративного суду справу №200/1638/25.

4. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Л.О. Єресько

Ж.М. Мельник-Томенко ,

Судді Верховного Суду