Справа № 160/13852/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
13.05.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідачі), в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі грошове забезпечення за час перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за період з 29 червня 2024 року по 17 березня 2025 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі грошове забезпечення за час перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за період з 29 червня 2024 року по 17 березня 2025 року;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі надбавки за вислугу років у розмірі 25 % від посадового окладу та окладу за військове звання;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі надбавку за вислугу років у розмірі 25 % від посадового окладу та окладу за військове, звання (з урахуванням фактично виплачених сум);
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахувань ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на момент звільнення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на момент звільнення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у зв`язку з несвоєчасною виплатою мені належного грошового забезпечення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , був звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 10.03.2025 року №40-РС у відставку за підпунктом "б" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби); наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2025 за №78/нст позивач виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 17.03.2025. Під час служби отримав захворювання та з 29.08.2023 по 12.03.2025 року перебував на лікуванні в лікарських закладах. За період лікування та до звільнення (17.03.2025р.) позивач недоотримав належне грошове забезпечення, що вважає порушенням його прав, тому вимушений звернутися до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 16.06.2025, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
30.05.2025 від відповідача надійшов до суду відзив на позов, в якому представник заперечує проти задоволення позову, просить залишити позов без задоволення та зазначає, що командир військової частини не може прийняти рішення про подальшу виплату грошового забезпечення, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу, надбавки за вислуги років у розмірі 25% від посадового окладу, без висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про необхідність продовження лікування. Щодо позовних вимог про нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я, відповідач повідомляє, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.03.2025 №78/нст позивачу виплачено 4% місячного грошового забезпечення за 35 повних календарних місяців служби. Також відповідач вказує, що позивач не писав рапорт на грошову компенсацію за неотримане речове майно; позивач призваний під час мобілізації, а тому йому грошова компенсація за неотримане майно не передбачена; позивач отримав все належне речове майно, що підтверджується атестатом №81. Також, відповідач не вбачає підстав для компенсація втрати частини доходів позивача, оскільки вважає, що у військової частини відсутні будь-які непогашені фінансові зобов`язання перед позивачем.
11.06.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача не погоджується з доводами відповідача у відзиві, підтримує позовні вимоги та, зокрема, зазначає, що неодноразово проходив ВЛК, довідки про що містяться в матеріалах справи, також посилається на нормативно-правові акти, в яких зазначено порядок та умови нарахування та виплати належного позивачу грошового забезпечення.
25.07.2025 року від представника відповідача надійшло повідомлення про правонаступництво, в якому зазначено, що внаслідок реорганізації військової частини НОМЕР_2 та підпорядкованих військових частин, військова частина НОМЕР_1 як відокремлений підрозділ був припинений. З моменту припинення військової частини НОМЕР_1 всі управлінські рішення приймаються командиром військової частини НОМЕР_2 .
Відповідач-2 станом на 29.09.2025 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом доставлення ухвали від 28.07.2025 в його електронний кабінет системи «Електронний суд», про що в матеріалах справи міститься відповідна довідка.
За приписами п. 5, 7 ст. 18 КАС України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля). Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи.
Відповідач-2 має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд вважає його належним чином повідомленого про розгляд цієї справи.
Згідно ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем-2 відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалам.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією з 24.03.2022 по 17.03.2025 у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, виданої 04.10.2023 за вих.№5516 Військовою частиною НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 12.08.2022 по 23.11.2022, з 27.11.2022 по 08.01.2023, з 12.01.2023 по 12.08.2023, з 21.08.2023 по 25.08.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на території Донецької області.
25.08.2023 позивач був евакуйований до госпіталю в Дніпропетровській області у зв`язку з загостренням хвороби.
У період з 29.08.2023 по 12.03.2025 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні:
з 29.08.2023 по 05.09.2023 - перебував на лікуванні в КЛШМДІ;
з 05.09.2023 по 22.09.2023 - на стаціонарному лікуванні в КНП "Міська клінічна лікарня №4 Дніпропетровської міської ради" м. Дніпро;
22.09.2023 - проведено медичний огляд на позаштатній комісії ВЛК КНП МКЛ №4" ДМР, на підставі статті 68 графи II Розкладу хвороб згідно наказу МОУ №402 - потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів;
з 31.10.2023 по 13.11.2023 - на стаціонарному лікуванні в МКЛ-16 м. Дніпро;
13.11.2023 - проведено медичний огляд ВЛК КНП "Міська лікарня №16" ДМР, на підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб наказу МОУ від 14.08.2008 №402 потребує відпустки для лікування після захворювання на 30 календарних днів;
з 19.12.2023 по 08.01.2024 - на стаціонарному лікуванні в КП "ДОСРЦ" Солоний лиман" ДОР;
з 15.01.2024 по 30.01.2024 - на реабілітаційному лікуванні КНП "Міська клінічна лікарня №4 Дніпропетровської міської ради" м. Дніпро;
з 05.02.2024 по 21.02.2024 - на стаціонарному лікуванні в КНП "МКЛ №6"ДМР;
з 09.04.2024 по 24.04.2024 - на стаціонарному лікуванні КНП "Міська клінічна лікарня №4 Дніпропетровської міської ради" м. Дніпро;
24.04.2024 - проведено медичний огляд на позаштатній комісії ВЛК КНП "МКЛ №4" ДМР, на підставі статті 68 графи II Розкладу хвороб згідно наказу МОУ №402 - потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів;
25.05.2024 - проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_3 , на підставі статті 72 графи II Розкладу хвороб наказу МОУ від 14.08.2008 №402 потребує відпустки для лікування після захворювання на 30 календарних днів;
13.09.2024 - проведено медичний огляд ВЛК КНП "МКЛ №6" ДМР у м.Дніпро, на підставі статті 72 графи II Розкладу хвороб наказу МОУ від 14.08.2008 №402 потребує відпустки для лікування після захворювання на 30 календарних днів;
08.11.2024 - проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_3 , на підставі статей 466, 686, 62в, 26в, 64в, 23в, 61 в графи II Розкладу хвороб наказу МОУ від 14.08.2008 №402 придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони;
з 18.12.2024 по 14.01.2025 - на стаціонарному лікуванні в КНП "МКЛ №6" ДМР м.Дніпро;
з 15.01.2025 по 04.02.2025 - на стаціонарному лікуванні в КНП "МКЛ №6" ДМР м.Дніпро;
з 08.02.2025 по 27.02.2025 - на стаціонарному лікуванні в Дніпропетровський військовий госпіталь в/ч НОМЕР_3 ;
18.02.2025 - проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_3 з метою визначення придатності до військової служби, на підставі статті 68-а графи II Розкладу хвороб непридатний до військової служби, про що складно Свідоцтво про хворобу №546 від 23.02.2025;
з 27.02.2025 по 12.03.2025 - на стаціонарному лікуванні в КНП "МКЛ №6" ДМР м.Дніпро.
Отже, як вбачається з доказів, наявних в матеріалах справи, захворювання позивача пов`язане з проходженням військової служби та, за результатом медичного огляду ВЛК, позивач не придатний до військової служби, про що складено Свідоцтво про хворобу №546, затвердженого головою комісії 20 регіональної військово-лікарняної комісії від 23.02.2025.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 10.03.2025 №40-РС молодшого сержанта ОСОБА_1 , колишнього начальника польової лазні взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , звільнено у відставку за підпунктом "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.03.2025 №78/нст ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення з 18.03.2025.
Станом на 17.03.2025 року загальна вислуга років у Збройних Силах України становить - 02 роки 11 місяців 23 дні.
Щорічна основна відпустка за 2022, 2023, 2025 роки не надавалась.
Щорічна основна відпустка за 2024 рік надавалась строком на 29 днів.
Додаткова відпустка учаснику бойових дій за 2023-2025 рр. не надавалась.
Грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік не отримував.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, за 2025 рік не отримував.
Призначено виплатити: компенсацію за невикористані щорічні відпустки пропорційно строку служби за 2022 рік (23 доби), за 2023 рік (30 діб), за 2024 рік (1 доба), за 2025 рік (30 діб); компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2023 рік (14 діб), за 2024 рік (14 діб) та за 2025 рік (14 діб); одноразову грошову допомогу по звільненню у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 35 повних календарних місяців служби.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 від 15.07.2023 ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має права та пільги, встановлені законодавством України для ветерана війни учасників бойових дій.
В матеріалах справи наявна копія грошового атестату від 29.04.2025 за вих.№1665/3460, виданого ОСОБА_1 Військовою частиною НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ).
У вказаному грошовому атестаті зазначено: оклад за військовим званням, посадовий оклад за 5 тарифним розрядом, надбавка за вислугу років 25%, обчислена на 17.03.2025 вислуга років становить 02 роки 11 місяців 23 дні, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби 65%, премія 523%), одноразові додаткові види грошового забезпечення (грошова допомога на оздоровлення за 2025 рік та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік не виплачувалися), виплачено одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби, виплачено індексацію грошового забезпечення до 04.12.2024 включно.
Як вбачається з довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії, ОСОБА_1 нараховувався посадовий оклад з березня 2023 року по червень 2024 року. Надбавка за вислугу років становить 25%, надбавка за особливості проходження служби 65%, премія 523%. Згідно наказу від 30.06.24 №182/нст, з 29.06.2024 року виплачується оклад за військове звання та надбавка за вислугу років. В січні 2025 року будь які нарахування відсутні.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, у зв`язку з недоотриманням виплат грошового забезпечення та додаткових винагород, представник позивача звернувся до суду з метою захисту порушених прав позивача.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону. Аналогічне положення викладено і в п. 1. ч. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Правовою основою зазначеного обов`язку є Конституція України, Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», «Про збройні сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За приписами пунктів 2 та 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Пунктом 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно зі статтею 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на період дії воєнного стану (особливого періоду): а) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Розділу І Порядку №260, визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
З огляду на вказану норму, суд вважає необхідним зазначити, що позовні вимоги про нарахування та виплату ОСОБА_1 у повному обсязі грошового забезпечення за час перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за період з 29 червня 2024 року по 17 березня 2025 року, включають вимоги стосовно нарахування та виплати надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% та надбавки за вислугу років у розмірі 25 %, оскільки надбавки за особливості проходження військової служби та за вислугу років є складовими грошового забезпечення військовослужбовця.
Відповідно до абз.2 п.8 Розділу І Порядку №260, грошове забезпечення виплачується: - щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; - одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату.
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
У відповідності до абз.2, 3 п.9 Розділу І Порядку №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до пункту 11 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.
Не пізніше закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про його придатність до військової служби.
Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.
Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не надається..
Згідно з п. 6.13 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 (далі за текстом Положення №402), загальний час безперервного перебування військовослужбовців у закладах охорони здоров`я (установах), у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою та/або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати дванадцять місяців поспіль.
Так, відповідачем зазначено, що нарахування і виплата позивачу грошового забезпечення у повному обсязі та нарахування і виплата додаткової винагороди були припинені після закінчення періоду в чотири місяці після його вибуття з військової частини у зв`язку з тим, що позивач не надав відповідачу відомості щодо проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби.
При цьому, суд зазначає, що абз.2, 3 п.9 Розділу І Порядку №260 не містить умов надання відомостей щодо проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби після 4-х місяців перебування на лікуванні для подовження виплати грошового забезпечення за останньою займаною посадою.
Умовою виплати грошового забезпечення у повному обсязі після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах є: - висновок лікарняного закладу - висновок військово-лікарської комісії - рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах.
Діючим законодавством передбачено, що ВЛК викладають свої рішення за результатом огляду військовослужбовця у вигляді свідоцтва про хворобу; довідки ВЛК; протоколу засідання ВЛК з визначенням причинного зв`язку травми, захворювання, поранення, при цьому не передбачено оформлення лікарняним закладом ніяких окремих документів для оформлення висновку про необхідність подальшого лікування військовослужбовця.
Висновок про необхідність подальшого лікування військовослужбовця викладається лікарняним закладом, де військовослужбовець перебував на лікуванні, у виписках, епікризах, перевідних епікризах та довідкою військово-лікарської комісії.
Аналізуючи вищевикладені норми, суд зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_3 , та лікарні КНП "Міська клінічна лікарня №4 Дніпропетровської міської ради" м. Дніпро, КНП "Міська лікарня №16" ДМР, КНП " Міська клінічна лікарня №6" ДМР у м.Дніпро, мали повноваження щодо направлення позивача на медичний огляд ВЛК у період з 29.08.2023 по 12.03.2025.
Як вбачається з довідок ВЛК, копії яких наявні в матеріалах справи, позивачу неодноразово була продовжена відпустка для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.
Лікування позивача не було припинено.
18.02.2025 військово-лікарняною комісією хірургічного профілю в/ч НОМЕР_3 було проведено медичний огляд з метою визначення придатності до служби ОСОБА_1 , за результатами якого пов`язано захворювання з проходженням військової служби та визнано позивача непридатним до військової служби, про що складно Свідоцтво про хворобу №546, яке затверджене головою комісії 20 регіональної військово-лікарняної комісії від 23.02.2025.
Разом з тим, надання висновку ВЛК про визначення ступеня придатності до військової служби не передбачено Порядком №260 (спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ) для прийняття рішення про подовження нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцю після 4-х місяців його лікування.
Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2023 позивача було евакуйовано та направлено на лікування, лікування не припинялося. Згідно довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії, позивач отримував грошове забезпечення у повному розмірі по червень 2024 року включно.
Отже, суд встановив, що позивачу виплачували грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні, тобто, мав місце випадок, передбачений чинним законодавством України, більш тривалого (понад 4 місяці) строку перебування на лікуванні.
Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для припинення нарахування грошового забезпечення позивачу у повному обсязі після закінчення 4-х місяців його перебування на лікуванні.
Щодо вимог нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд зазначає наступне.
Статтею 26 Закону №2232-XII унормовано порядок та підстави звільнення з військової служби, і, згідно із підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої цієї статті, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.
Приписами частини першої пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби:
- за станом здоров`я;
- за власним бажанням під час дії воєнного стану (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, розвідувальному органі Міністерства оборони України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України);
- які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;
- які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;
- у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
- у зв`язку із звільненням з полону.
Положеннями розділу XXXII Порядку №260, який урегульовує питання виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, зокрема, пунктом 1 визначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно пункту 4 розділу XXXII Порядку №260, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні з військової служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 (далі Порядок № 460).
Згідно приписів Порядку №460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є окремим видом військової служби, що указує на її особливий статус і специфічні умови проходження. Це означає, що вона відрізняється від інших видів військової служби, таких як строкова служба чи служба за контрактом, має свої особливості виконання та особливий порядок правового регулювання.
Виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, має зв`язок (залежність), зокрема, із категорією, до якої віднесений військовослужбовець, нормативною підставою, за якою він звільняється, та із умовами (обставинами), за яких військовослужбовець реалізував своє право на звільнення зі служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 10.03.2025 №40-РС молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено у відставку за підпунктом "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців).
Таким чином, положення Порядку №460, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460, унормували приписи пункту 2 статті 15 Закону №2011-XIІ щодо умов та порядку виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, і таким військовослужбовцям, відповідно до норм указаного нормативно-правового акта, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але ця сума не може бути меншою, ніж 25 відсотків їхнього місячного грошового забезпечення.
Отже, згідно положень абзацу сьомого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XIІ та пункту 1 Порядку №460, у ОСОБА_1 виникло право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі, визначеному саме Порядком №460 (4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення).
У такому ж розмірі, як зазначено в наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.03.2025 №78/нст, ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що в частині позовних вимог щодо одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідач діяв з дотриманням норм законодавства.
Таким чином, позовні вимоги в цій частині суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту») військовослужбовці ЗС України всіх категорій у разі запровадження правового режиму воєнного стану на всій території держави забезпечується речовим майном згідно з нормою № 1 (Бойовий єдиний комплект) на строки, встановлені для 5-ї категорії військовослужбовців.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Пунктом 4 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 регламентовано, зокрема, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19 визначив правову природу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та строки її виплати і зазначив, що таку компенсацію слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум. Чинне законодавство передбачає обов`язок виплати військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.
Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.
Позивачем та його представником не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження звернення з рапортом до Військової частини НОМЕР_1 щодо компенсації за неотримане речове майно та відмови у такій виплаті, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Щодо вимоги нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у зв`язку з несвоєчасною виплатою мені належного грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159).
За приписами статей 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Відповідно до статті 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 2 Закону № 2050-III Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Аналіз наведених нормативних актів дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статті 2 Закону № 2050-III та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Верховним Судом в постанові від 09.08.2022 у справі №460/4765/20 викладено правову позицію про те, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 14.05.2019 у справі №804/2994/18, від 23.12.2020 у справі №640/7975/15-а та від 05.07.2022 у справі №420/7633/20.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Тобто законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач повністю виплатив позивачу спірне не нараховане та не виплачене грошове забезпечення. При цьому суд зауважує, шо питання наявності такої заборгованості перед позивачем тільки вирішується у цьому рішенні.
Таким чином, вказані позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у зв`язку з несвоєчасною виплатою позивачу належного грошового забезпечення - є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.
За таких обставин, ефективним способом захисту суд вважає зобов`язати вчинити дії по відновленню порушених прав позивача саме Військову частину НОМЕР_2 .
Підводячи підсумок викладеному, суд вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі грошового забезпечення за час перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за період з 29 червня 2024 року по 17 березня 2025 року (з урахуванням: надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; та надбавки за вислугу років у розмірі 25 % від посадового окладу та окладу за військове звання); та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі грошове забезпечення за час перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за період з 29 червня 2024 року по 17 березня 2025 року (з урахуванням: надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; та надбавки за вислугу років у розмірі 25 % від посадового окладу та окладу за військове звання) з урахуванням фактично виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, у зв`язку з чим адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у період з 22.09.2025 по 26.09.2025 на періодичному навчанні, рішення складено - 29.09.2025.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі грошового забезпечення за час перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за період з 29 червня 2024 року по 17 березня 2025 року, з урахуванням: надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; та надбавки за вислугу років у розмірі 25 % від посадового окладу та окладу за військове звання.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі грошове забезпечення за час перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за період з 29 червня 2024 року по 17 березня 2025 року, з урахуванням: надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; та надбавки за вислугу років у розмірі 25 % від посадового окладу та окладу за військове звання, з урахуванням фактично виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець