Справа № 380/9784/25
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 рокусправа № 380/9784/25 м.Львів
Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/9784/25 за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Парфумерія Україна» про накладення арешту на кошти, що знаходяться у банку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Головне управління ДПС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Парфумерія Україна», в якому просить:

- накласти арешт на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю «Парфумерія Україна» (), що знаходяться у банках та інших фінансових установах.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заборгованість відповідача по податках та платежах перед бюджетом згідно довідки від 25.04.2025 про наявність заборгованості становить 38981,11 грн, а саме по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів і послуг. Вищезазначену заборгованість становлять нараховані суми згідно з податковим повідомленням-рішенням № 19488/13-01-04-07 від 04.09.2023, яким визначено суму грошового зобов`язання розмірі 38981,11 грн.

Сума податкового боргу є узгодженою та у встановлені законом строки до бюджету не сплаченою.

19.06.2025 на адресу суду повернувся направлений відповідачу за адресою вказаною у позовній заяві поштовий конверт. Згідно ч. 11 ст. 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що 27.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.

Судом з матеріалів справи встановлені наступні обставини:

04.09.2023 позивачем прийнято податкове повідомлення - рішення №19488/13-01-04-07 в сумі 39467,52 грн.

04.12.2024 позивачем надіслано відповідачу податкову вимогу №0-1301 на суму 37094,49 грн.

28.04.2025 Головним управління ДПС у Львівській області складено Довідку про податкову заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Парфумерія України» №4863/5/13-01-13-02 згідно із якою, станом на 25.04.2025 за відповідачем обліковується заборгованість з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), яка становить 38981,11 грн.

Докази, які б підтверджували, що згадані податкова вимога та податкове повідомлення-рішення оскаржувались та скасовані, в справі відсутні, а також відсутні докази сплати вказаного податкового боргу відповідно визначені у них зобов`язання є узгодженими.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач звернуся до суду про накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться у банках та інших фінансових установах.

Судом враховуються аргументи наведені позивачем про правомірні стягнення податкового боргу з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно із п.п. 14.1.156. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно із п.п. 14.1.175. п. 14.1. ст. 14 цього ж Кодексу, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно із п.п. 16.1.4. п. 16.1. ст. 16 цього ж Кодексу, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із п.п. 20.1.33. п. 20.1 ст. 20 цього ж Кодексу, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг, емітенті електронних грошей, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу

Згідно із п. 94.3. ст. 94 цього ж Кодексу, арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Згідно із п. 94.4. ст. 94 цього ж Кодексу, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Положення статті 94 ПК України не визначає послідовності процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів.

Приписи статті 94 ПК України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

Податковим кодексом України передбачені також інші, випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94, зокрема такі випадки визначено підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України.

Норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

У свою чергу, відсутність умов для застосування арешту коштів платника податків, передбачених пунктом 94.2 статті 94 ПК України, за наявності умов, встановлених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, не може бути підставою для відмови у застосуванні арешту коштів на рахунках платника податків, оскільки норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України є імперативною і обов`язковою до виконання.

Норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 ПК України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Норми пункту 94.2 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Згідно із абз. 2 п. п. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 цього ж Кодексу застосування адміністративного арешту коштів на рахунку/електронному гаманці платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду..

Отже, за змістом вищевказаних норм чинного законодавства підставою для звернення податкового органу до суду із вимогою про накладення арешту на кошти платника податків є відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг, в тому числі недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу, або ж майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Як вбачається із матеріалів справи, перед зверненням до суду з відповідним позовом позивач вжив необхідних заходів з метою встановлення наявності у відповідача майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг.

Відсутність майна у відповідача для погашення суми податкового боргу унеможливлює виконання покладених на контролюючий орган функцій щодо забезпечення виконання платником податків своїх зобов`язань стосовно погашення податкового боргу.

Оскільки судом встановлено наявність у відповідача податкового боргу в сумі 38981,11 грн, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення, а також встановлено відсутність майна у відповідача для погашення цього податкового боргу, то наявні усі підстави для накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банку, відповідача.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Львівській області є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі доказами та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 94, 241 - 246, 262, 295 КАС України , суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Головного управління ДПС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Парфумерія Україна» про накладення арешту на кошти, що знаходяться у банку, - задовольнити повністю.

Накласти арешт на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю «Парфумерія Україна» (79019, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 121, ), що знаходяться у банках та інших фінансових установах.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 29.09.2025.

СуддяГавдик Зіновій Володимирович