Справа № 705/6380/24
Суддя: Єщенко О. І.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №705/6380/24
2-а/705/23/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м.Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Єщенко О.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим адвокатом Весеньовим Євгенієм Володимировичем, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Весеньов Є.В., який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , в системі «Електронний суд» звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просить: скасувати постанову № 114 від 06.11.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою № 114 від 06.11.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. Із зазначеної постанови вбачається, що 30.10.2024 в ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 114, в якому зазначено, що 30.08.2024 громадянин ОСОБА_1 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 в кабінет № 1/4, якому в ході уточнення військово-облікових даних та з?ясування термінів кінцевого проходження ним медичного огляду за попередньо отриманим направленням для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров?я, йому було вручено повістку № 2/2302 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 10.00 год. 03.09.2024 для оформлення військово-облікових документів, надання результатів проходження медичного огляду, визначення призначення на особливий період, де в розписці він поставив свій підпис про отримання. 03.09.2024 о 10.00 год. ОСОБА_1 за повісткою не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , причини неявки не повідомив, результат проходження військово-лікарської комісії не надав, чим порушив вимоги ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов?язок та військову службу». 22.10.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 було подано звернення до Уманського РУП ГУНП в Черкаській області з метою з?ясування місця перебування ОСОБА_1 та оголошення його в розшук. 30.10.2024 ОСОБА_1 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 в кабінет № 4/1 для оформлення військово-облікових документів та з?ясування підстав оголошення його в розшук, при цьому надав пояснення щодо неявки за викликом по повістці, зазначивши, що не прибув за викликом, оскільки продовжував проходити військово-лікарську комісію. Розгляд адміністративних матеріалів було призначено на 11.00 год. 06.11.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 та вручено ОСОБА_1 копію складеного протоколу під розписку. Вимоги чинного законодавства ОСОБА_1 не виконав, за викликом по повістці не з?явився, причини неявки у триденний строк до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив та протягом семи днів до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув. Вказана ОСОБА_1 причина неявки, як продовження проходження ВЛК не є поважною та не могла позбавити його можливості особисто прибути у визначені час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, ОСОБА_1 на розгляд адміністративної справи об 11.00 год. 06.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, будь-яких документів чи інших доказів поважності причин неявки 03.09.2024 о 10.00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 не надав. У зв?язку із зазначеним на ОСОБА_1 був накладений штраф в розмірі 17000 грн.

Позивач з вказаною постановою не погоджується, зазначивши, що вона не відповідає вимогам закону, та винесена з порушенням чинного законодавства, в зв`язку з чим підлягає скасуванню, а адміністративна справа закриттю, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що в резолютивній частині постанови № 114 від 06.11.2024 не зазначено висновку особи уповноваженої на розгляд даної категорії справ, положення якої саме статті, та її частини порушив ОСОБА_1 , а міститься лише висновок про накладення штрафу. Наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 «Про затвердження Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» затверджено Додаток 4, в якому міститься зразок постанови, якому повинні відповідати постанови прийняті уповноваженим особами ТЦК та СП. Відсутність в спірній постанові висновків про порушення ОСОБА_1 конкретної статті та частини цієї статті визначеної КУпАП свідчить про невідповідність спірної постанови № 114 від 06.11.2024 вимогам закону. Як вбачається з матеріалів справи, спірна постанова ґрунтується на обставинах та доказах встановлених в протоколі № 114 від 30.10.2024, тобто, у постанові № 114 від 06.11.2024 вина ОСОБА_1 обґрунтовується матеріалами протоколу № 114 від 30.10.2024, який складений особою, що не входить до переліку осіб визначених ст. 255 КУпАП, тобто не уповноваженою особою. Таким чином, в силу положень ст.70 КАС України, протокол № 114 від 30.10.2024 та докази приєднані до цього протоколу, є не належними та недопустимими. Протокол не містить посилань на наказ керівника ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким було визначено Клименко О.П. уповноваженою особою на складання відповідних документів. Як вбачається з спірної постанови № 114, адміністративне стягнення на ОСОБА_1 за правопорушення вчинене 03.09.2024 було накладено 06.11.2024, тобто поза межами двохмісячного строку. Таким чином, адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладено поза межами двохмісячного строку, визначеного п. 12 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Також було порушено право ОСОБА_1 особисто надати пояснення під час розгляду адміністративної справи відносно нього 06.11.2024. В цей день, ОСОБА_1 особисто з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_5 , щоб надати пояснення по подіям які відбулись 03.09.2024, а саме про те, що в цей день, він перебував у лікарні на прийомі у лікаря, доказом чого є медичні документи, проте, в цей день працівники ІНФОРМАЦІЯ_5 не змогли надати йому пояснень коли відбудеться розгляд його справи, і запропонували прийти на наступний день. Лише 14.11.2024 ОСОБА_1 довідався, що 06.11.2024 відбувся розгляд адміністративної справи відносно нього без його участі і йому надали копію протоколу № 114 від 06.11.2024, доказом цього є розписка про отримання копії протоколу № 114 від 06.11.2024. Таким чином, відповідач не надав можливість ОСОБА_1 подати особисті пояснення та розглянути докази на підтвердження поважності не прибуття його 03.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , чим порушив право позивача на всебічний, повний і об`єктивний розгляд справи, тому просить постанову про накладення на нього адміністративного стягнення від 06.11.2024 у виді штрафу в розмірі 17000 грн скасувати, як незаконну.

Ухвалою судді від 13.12.2024 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено учасникам справи.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 отримав копію ухвали від 13.12.2024 в електронному кабінеті 16.12.2024 о 09.56 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Станом на день розгляду справи відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Статею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.ст. 10, 11 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначає, що діями відповідача були порушенні його законні права, в тому числі тим, що розгляд справи відносно нього, в результаті чого була винесена оскаржувана постанова, проводився у його відсутність. Він був позбавлений можливості надати свої пояснення та докази, при тому, що 06.11.2024 він з?явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте йому достовірно не повідомили про точний час розгляду справи та запропонували прийти наступного дня. Тобто, зазначає, що при розгляді справи відповідачем було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, а адміністративне стягнення було накладено безпідставно без урахування всіх доказів.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На обов`язковості застосування судами вказаної правової позиції неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постанові від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, адміністративне провадження № К/9901/2047/18, колегія суддів Касаційного адміністративного суду зауважила, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП. Обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача відповідно до частини другої статті 71 КАС України покладений на відповідача - суб`єкта владних повноважень. Помилковим є висновок про зобов`язання, виключно, скаржника надати докази відсутності порушення ним відповідних норм чи правил, переклавши, тим самим, обов`язок доказування, регламентований статтею 71 КАС України, з відповідача на позивача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами фактів порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про що зазначено в оскаржуваній постанові.

Водночас відповідачем не надано навіть заперечень або відзиву на позовну заяву та документів, на підставі яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, чи належного його повідомлення про розгляд справи 06.11.2024.

Частина 2 статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1)

Оскільки суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Із матеріалів справи вбачається, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем в підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не надано.

Належних доказів правомірності свого рішення відповідач про притягнення позивача до адміністративної відповідальності під час розгляду справи судом, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав. В тому числі відповідачем не надано доказу, що ОСОБА_1 06.11.2024 не прибував до ІНФОРМАЦІЯ_2 (журнал реєстрації відвідувачів, тощо).

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача були виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП, у зв`язку з чим доходить висновку, що оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Таким чином, виходячи з вище наведених фактів, враховуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що постанова №114 від 06.11.2024 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17000 грн. повинна бути скасована.

Згідно з ч. 1, 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову № 114 від 06.11.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Провадження по адміністративній справі закрити відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.І. Єщенко