Справа № 340/3123/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 вересня 2025 року

м. Київ

справа №340/3123/24

адміністративне провадження № К/990/34331/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 16 квітня 2024 року № 212, яким інспектору взводу № 1 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03 травня 2024 року № 774 о/с, згідно з яким відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" до лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції;

- допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами загального позовного провадження.

28 травня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна ОСОБА_1 , в якій позивача просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі № 340/3123/24 повернуто особі, яка її подала.

27 червня 2025 року до Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій позивача просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді повернуто особі, яка її подала.

14 серпня 2025 року до Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій позивача просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2025 року визнано неповажними, зазначені ОСОБА_1 , підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі № 340/3123/24 залишено без руху.

Установлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання: клопотання із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини; уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

01 вересня 2025 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 серпня 2025 року ОСОБА_1 надано уточнену касаційну скаргу та клопотання про поновлення строків на касаційне оскарження рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року.

Перевіривши матеріали уточненої касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України в касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Перевіривши касаційну скаргу представником позивача, Судом встановлено, що її зміст не відповідає вимогам пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, оскільки ним не обґрунтовано підстави, на якій подана касаційна скарга, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

В обґрунтування загальних підстав касаційного оскарження скаржник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норми матеріального права частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту, без застосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2025 року у справі № 140/8778/23.

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Перевіряючи доводи скаржниці щодо неврахування висновків Верховного Суду та аналізуючи постанови, судом касаційної інстанції встановлено, що обставини справи, встановлені судами у справі № 140/8778/23 не є подібними до спірних правовідносин з огляду на таке.

Так, у справі № 140/8778/23позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській, визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП у Волинській області «По особовому складу»; поновити позивача на посаді та стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу до дня поновлення на посаді. Суд задовольняючи касаційну скаргу та скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції дійшов висновку, ураховуючи скасування попереднього дисциплінарного стягнення позивача у виді суворої догани, яке в силу приписів частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту було передумовою для накладення на позивача більш суворого виду стягнення, Верховний Суд констатує, що за встановлених фактичних обставин у цій справі висновки суду апеляційної інстанції щодо виправданості застосованого до позивача найсуворішого дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції - є помилковими. Колегія суддів наголосила, що скасування суворої догани, яка була обтяжуючою обставиною при обранні позивачу виду дисциплінарного стягнення та наявність якої унеможливлювала накладення іншого, ніж звільнення зі служби, стягнення, мала призвести до зменшення суворості дисциплінарного стягнення з огляду на те, що відповідач не довів істотність порушення позивача тією мірою, щоб бути самостійною і достатньою підставою для застосування стягнення саме у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Натомість у цій справі (№ 340/3123/24) судами попередніх інстанцій встановлено, що дисциплінарною комісією проаналізовано журнал обліку відвідування та успішності поліцейських зі службової підготовки на 2023 рік (інв. № 551-2023), та встановила, що старший лейтенант поліції ОСОБА_2 у 2023 році пропустив більше половини занять з вогневої підготовки. Крім цього, під час службового розслідування враховано, що відповідно до облікових даних, внесених до особової справи старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , станом на 12 березня 2024 року заохочення відсутні. За час служби в поліції мав дисциплінарні стягнення у вигляді: суворої догани (наказ УПП в Кіровоградській області ДПП від 26 грудня 2022 року № 16) за відсутність на службі 04 грудня 2022 року без поважних на то причин під час дії воєнного стану в України та посиленого варіанту службової діяльності поліцейських, організованої до завершення (скасування) на території України воєнного стану, відповідно до наказу голови Національної поліції України від 09 серпня 2022 року № 568; попередження про неповну службову відповідність (наказ ДПП від 08 січня 2024 року № 15) за навмисне псування спеціального жетону № 0067988, допущене через недбале ставлення до службового майна, яке він зобов`язаний берегти.

Отже на момент накладення оспорюваного стягнення у Позивача не існувало діюче дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани. Дане дисциплінарне стягнення зазначене в особовій справі позивача і було враховано в якості характеризуючої обставини його службової діяльності. При цьому було враховано, що раніше застосовані до позивача дисциплінарні стягнення не стали дієвим засобом підтримання службової дисципліни, не стимулювало позивача до безумовного дотримання службової дисципліни та не запобігли вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Тож, дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності з урахуванням обставин кожної зазначеної справи, колегія суддів дійшла висновку про помилковість доводів касаційної скарги в частині посилань на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у вищевказаних справах, оскільки вони не можуть слугувати прикладом (не)правильного застосування норм матеріального права через неподібність правовідносин.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Водночас пунктом 2 частини 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини склались з приводу проходження позивачем публічної служби.

При цьому, посада публічної служби, яку обіймав позивач, та у зв`язку з перебуванням на якій виник цей спір (інспектору взводу № 1 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції старшому лейтенанту поліції).

Виключень щодо посади позивача у цій справі відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 51-3 Закону України "Про запобігання корупції" не встановлено.

За таких обставин та правового врегулювання спірні правовідносини, що склались відносяться до справ незначної складності.

Отже, враховуючи, що ця справа відноситься до категорії справ незначної складності, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключних обставин, наведених у підпункті «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а саме, справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Зокрема, скаржник в обґрунтування виняткова значення справи для нього як учасника справи зазначає, що він почав службу у правоохоронних органах у 2014 році, в подальшому пройшов атестацію та був прийнятий до лав Національної поліції України у 2015 році. Службі заявник присвятив 10 років, за час служби приймав участь у бойових діях, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 20 жовтня 2015 року. Відтак вказана справа має виняткове значення для Позивача, оскільки вона стосується його особистих інтересів і впливає на його права, свободи та законні інтереси у фінансовому, майновому, соціальному та інших важливих аспектах життя заявника.

Тут варто зауважити, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

У цій справі предмет спору стосується звільнення з публічної служби особи, посада якої не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище що, як уже зазначалося, є одним з критеріїв віднесення такої справи до категорії справ незначної складності.

Водночас скаржник не продемонстрував наявності жодного дійсного виразника цікавості суспільства до цієї конкретної справи (зокрема, але не виключно, її широке висвітлення у засобах масової інформації, активне обговорення в соціальних мережах та/або під час публічних дискусій, фактів присутності громадськості в судових засіданнях, наявність реакцій громадських, державних та міжнародних організацій тощо).

Таким чином, касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Справа яка має виняткове значення для її учасника, може бути виокремлена із загальних правил розгляду адміністративних справ Верховним Судом, якщо виявлено після апеляційного розгляду справи неоднакове застосування судома апеляційної інстанції одного й того ж положення закону.

Встановлення в КАС України виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи та гарантувати особі права на остаточне та обов`язкове судове рішення.

З наведених скаржником доводів не вбачається виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу. Скаржник не продемонстрував й наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

За наведених скаржником доводів, Верховний Суд вважає недоведеним посилання скаржника на підпункт «в» частини 5 статті 328 КАС України.

Отже, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з положеннями пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, в установлений строк недоліки, які стали підставою для залишення касаційної скарги без руху, скаржником не усунуто.

Враховуючи викладене, та в зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення усунення недоліків касаційної скарги, касаційна скарга підлягає поверненню.

Суд роз`яснює скаржнику, що відповідно до положень частини восьмої статті 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції у порядку, установленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді А.Г. Загороднюк
Л.О. Єресько В.М. Соколов