Справа № 120/283/25
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 вересня 2025 р. Справа № 120/283/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації до Релігійної громади Свято-Воскресенського храму м. Іллінці Тульчинської єпархії Української Православної Церкви про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації до Релігійної громади Свято-Воскресенського храму м. Іллінці Тульчинської єпархії Української Православної Церкви про зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем, як власником об`єкта культурної спадщини - Воскресенський собор по вул. Соборна, 11, м. Іллінці, не виконано обов`язку з укладення охоронного договору з органом охорони культурної спадщини, що і стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представником Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації подано додаткові пояснення у яких вказано, що позовні вимоги Керівника Немирівської окружної прокуратури підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, оскільки охоронний договір на пам`ятку архітектури Релігійною громадою Свято-Воскресенського храму м. Іллінці Тульчинської єпархії Української Православної Церкви не укладено, а до Управління містобудування та архітектури фізичні чи юридичні особи з даного приводу офіційно не звертались.

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки 30 вересня 2011 року Релігійною громадою Свято-Воскресенської парафії Української Православної Церкви м. Іллінці в особі голови релігійної громади Бичкової В.А. укладено охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини (Воскресенський собор) з Управлінням культури і туризму Вінницької обласної державної адміністрації.

В свою чергу, позивачем подано відповідь на відзив, у якому останній вважає доводи відповідача необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

На території Іллінецької територіальної громади розміщений об`єкт культурної спадщини, а саме - Воскресенський собор (1897), який розташований за адресою вул. Соборна, 11, м. Іллінці.

Наказом Міністерства культури України №326 від 18.04.2017 зазначений об`єкт культурної спадщини занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкт культурної спадщини - Воскресенський собор, який знаходиться за адресою вул. Соборна, 11, м. Іллінці, зареєстровано 09.11.2011 за Релігійною громадою Свято-Воскресенського храму м. Іллінці Тульчинської єпархії Української Православної Церкви у формі колективної власності, ЄДРПОУ - 37220141.

Разом з цим, згідно з листами Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації №07-04-1510 від 12.11.2024 та №07-04-1619 від 29.11.2024 охоронний договір на пам`ятку архітектури Релігійною громадою Свято-Воскресенського храму м. Іллінці Тульчинської єпархії Української Православної Церкви не укладено, до Управління власники пам`ятки з даного приводу не звертались.

З огляду на зазначені обставини, керівник Немирівської окружної прокуратури, реалізуючи надані законом повноваження щодо захисту державних інтересів, звернувся до суду із даним позовом з вимогою зобов`язати Немирівську міську раду укласти з Управлінням містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації охоронний договір на об`єкт культурної спадщини Воскресенський собор по вул. Соборна, 11, м. Іллінці (охоронний номер 76 - Вн), на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року №1768.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд враховує наступне.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави, то суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У частинах третій та четвертій статті 53 КАС України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Отже, реалізація прокурором права на подання позову в інтересах держави потребує обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Правовий статус прокурора визначено Конституцією України та Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII).

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (частини четверта стаття 23 вказаного вище Закону).

Зі змісту частини третьої статті 23 Закону №1697-VII випливає, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Проте підстави представництва інтересів держави прокуратурою в цих двох випадках істотно відрізняються.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, та які є підставами для звернення прокурора до суду.

Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.02.2019 в справі №826/13768/16.

В межах даної справи судом встановлено, що обґрунтовуючи підстави звернення в інтересах держави з позовом до суду, прокурор в позовній заяві зазначив, що бездіяльність відповідача щодо не укладання охоронного договору порушує інтереси держави, оскільки не вживаються передбачені законом заходи для збереження об`єкта культурної спадщини.

При цьому, як наголошує прокурор, державний інтерес у цій справі полягає у зупиненні порушень пам`яткоохоронного законодавства відповідачем, забезпеченні укладання ним охоронного договору на пам`ятку архітектури місцевого значення з метою встановлення режиму використання пам`ятки. А суспільний інтерес у цих правовідносинах полягає в охороні та збереженні культурних пам`яток для нинішнього і майбутніх поколінь.

Відповідно до Положення про Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної державної адміністрації (далі - Управління), затвердженого розпорядженням голови Вінницького обласної державної адміністрації 17.07.2020 № 441 (у редакції розпорядження голови ОДА від 24.05.2021 № 440), основними завданнями Управління є: забезпечення в межах повноважень на території області реалізації державної політики в сфері містобудування та архітектури; сприяння збереженню культурної спадщини.

Згідно з пунктом 6 цього Положення Управління відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, здійснює контроль за виконанням Закону України "Про охорону культурної спадщини", інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини; укладає охоронні договори на пам`ятки архітектури.

Тобто, Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної державної (наразі військової) адміністрації є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах - спеціально уповноваженим органом охорони культурної спадщини.

Листом від 15.11.2024 № 54-4517 вих-24 Немирівська окружна прокуратура просила повідомити Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації про те, чи вживались та чи вживатимуться Управлінням заходи з метою захисту інтересів держави в частині зобов`язання Релігійної громади Свято-Воскресенського храму м. Іллінці Тульчинської єпархії Української Православної Церкви укласти з Управлінням містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації охоронний договір на об`єкт культурної спадщини - Воскресенський собор по вул. Соборна, 11, м. Іллінці (охоронний номер 76 - Вн) та чи звертатиметься Управління до суду з відповідним позовом.

У відповідь на вказане звернення Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації листом від 29.11.2024 №07-04-1619 повідомило, що Управління не наділене повноваженнями звертатися до суду з вимогами про укладення охоронного договору на зазначений об`єкт культурної спадщини.

За таких обставин, Керівник Немирівської окружної прокуратури листом від 03.01.2025 №54/1-26 вих-25 повідомив про намір звернутися до суду в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації з позовом про зобов`язання Релігійної громади Свято-Воскресенського храму м. Іллінці Тульчинської єпархії Української Православної Церкви укласти охоронний договір та спірний об`єкт культурної спадщини.

Таким чином звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Відповідно, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 та постанові Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі №640/16767/21.

З огляду на викладене, суд вважає, що прокурор в повній мірі довів здійснення неналежним чином захисту інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини Управлінням містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації, що надавало йому право на звернення до суду в інтересах держави з цим позовом.

Стосовно ж суті спору, то суд зазначає наступне.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовано Законом України "Про охорону культурної спадщини".

За приписами статті 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;

об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про охорону культурної спадщини" занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки:

а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання;

б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням громадських об`єднань, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 24 Закону України "Про охорону культурної спадщини", власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Статтею 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі статті 23 Закону. Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.

Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.

Таким чином, законом передбачено обов`язкове укладення власником або уповноваженим ним органом, користувачем пам`ятки чи її частини, охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини після переходу права власності.

Отже, охоронний договір, укладений на підставі статті 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини", є адміністративним договором. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 806/1536/18.

Частиною 3 статті 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 12 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року №1768 (далі - Порядок №1768) власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у власність (користування) укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Отже, відповідач як власник пам`ятки архітектури протягом 1 місяця з моменту набуття права власності на пам`ятку культурної спадщини місцевого значення зобов`язаний був укласти з позивачем охоронний договір.

Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини, та саме від нього повинна виходити ініціатива щодо укладення охоронного договору.

Наведене відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 826/4605/16 та постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025 у справі № 120/2126/24.

В даному випадку, судом встановлено, що 30 вересня 2011 року між Релігійною громадою Свято-Воскресенської парафії Української Православної Церкви м. Іллінці в особі голови релігійної громади Бичкової В.А. та Управлінням культури і туризму Вінницької обласної державної адміністрації укладено охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини - Воскресенський собор, розташований за адресою: вул. Соборна, 11, м. Іллінці.

З аналізу змісту вказаного договору вбачається, що він відповідає типовій формі охоронного договору, затвердженій Порядком укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року №1768, у редакції, чинній на момент його укладення.

Договір містить усі передбачені законодавством істотні умови та обов`язкові реквізити, що підтверджує його належність як охоронного документа та свідчить про виконання відповідачем обов`язку, покладеного на нього Законом України "Про охорону культурної спадщини" та Порядком №1768.

Таким чином, охоронний договір на спірний об`єкт культурної спадщини є чинним, належним чином укладеним та таким, що регулює правовідносини між власником пам`ятки та органом охорони культурної спадщини.

За таких обставин відсутні правові підстави для повторного укладення охоронного договору щодо того ж самого об`єкта культурної спадщини.

Відповідно, позовні вимоги Керівника Немирівської окружної прокуратури про зобов`язання Релігійної громади Свято-Воскресенського храму м. Іллінці Тульчинської єпархії Української Православної Церкви укласти новий охоронний договір задоволенню не підлягають.

У відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Керівник Немирівської окружної прокуратури Вінницької області (вул. Шевченка, 23, м. Немирів, Вінницька область, 22800, );

В інтересах: Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації (вул. Соборна, 15-А, м. Вінниця, 21050, );

Відповідач: Релігійна громада Свято-Воскресенського храму м. Іллінці Тульчинської єпархії Української Православної Церкви (вул. Соборна, 11, м. Іллінці, Вінницька область, 22700, ).

Суддя Свентух Віталій Михайлович