Справа № 200/4006/25
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року Справа№200/4006/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

УСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 № 588-ОС від 21.05.2025 року «Про особовий склад», в частині, що стосується капітана ОСОБА_1 , а саме пунктах 4, 4.1, якими капітана ОСОБА_1 (П-012061), призначено начальником першої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, звільнивши з посади начальника прикордонної мінометної застави другої прикордонної комендатури швидкого реагування, згідно з підпунктом 5 пункту 93 Положення (на рівну посаду для більш доцільного використання за рішенням відповідного начальника). На підставі рапорту підполковника ОСОБА_3 від 20.05.2025 №08/23777/25-Вн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 6 червня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 9 червня 2025 року суддею прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувані докази.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуваний наказ є протиправним та таким, що піддягає скасуванню, оскільки він протирічить окремому дорученню Головнокомандувача Збройних Сил України №87104 С від 03.06.2024 щодо заборони призначення військовослужбовців артилерійських спеціальностей, недопущення їх використання не за призначенням. Наголошує на тому, шо капітан ОСОБА_1 особистого бажання щодо переводу його на посаду начальника першої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування шляхом подання відповідного рапорту не висловлював. Вважає, що переведення ОСОБА_1 на іншу посаду, за іншою спеціальністю, без врахування його стану здоров`я, без наявності його рапорту про таке переведення, в іншу місцевість, ні ж те, що визначено Законом України «Про національний спротив» є протиправним, наказ є необґрунтованим та таким, що виданий без урахування всіх обставин та підстав, тобто не в межах повноважень, що визначені законом, а тому підлягає скасуванню.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, не поширюється на військовослужбовців Державної прикордонної служби України, а тому посилання позивача на цей Указ є хибними. Переміщення капітана ОСОБА_1 з посади начальника прикордонної мінометної застави другої прикордонної комендатури швидкого реагування (граничне військове звання «майор») на посаду начальника першої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування (граничне військове звання «майор»), було здійснено для більш доцільного використання в межах повноважень та прав наданих начальнику прикордонного загону (командиру військової частини), а згода військовослужбовця не є обов`язковою. Також посилається на те, що доручення Головнокомандувача Збройних Сил України №87104 С від 03.06.2024 не розповсюджується на посадових осіб Державної прикордонної служби України.

Позивач надав відповідь на відзив, якою просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що в переліку підстав для призначення військовослужбовця на рівні посади відсутні підстави, які б вказували на «службову необхідність» оскільки термін «службова необхідність» не є чітко та визначеним терміном законодавством України.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, якими просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Зазначає, що призначення/переміщення на посади військовослужбовців, є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходить військову службу.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України НОМЕР_2 , виданого 24 липня 2012 року.

Наказом начальника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 № 588-ОС від 21.05.2025 вирішено, зокрема, призначити капітана ОСОБА_1 (П-012061), начальником першої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, звільнивши з посади начальника прикордонної мінометної застави другої прикордонної комендатури швидкого реагування, згідно з підпунктом 5 пункту 93 Положення (на рівну посаду для більш доцільного використання - за рішенням відповідного начальника). Підстава: рапорт підполковника ОСОБА_3 від 20.05.2025 №08/23777/25-Вн (пп. 4.1 п. 4.1 цього Наказу).

У рапорті заступник начальника штабу начальника відділу організаційно-мобілізаційної роботи та повсякденної діяльності штабу підполковника ОСОБА_3 від 20.05.2025 №08/23777/25-Вн начальнику НОМЕР_3 прикордонного загону полковнику ОСОБА_4 зазначено, що у зв`язку із службовою необхідністю, він просить розглянути питання щодо призначення капітана ОСОБА_1 (П-012061) на посаду начальника першої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування (майор, 21 т.р.), звільнивши з посади начальника прикордонної застави прикордонної мінометної застави другої прикордонної комендатури швидкого реагування (майор, 21 т.р.).

Позивач надав копію рапорту №26/24346/25-Вн від 23.05.2025 на ім`я першого заступника коменданта - начальника штабу другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_3 прикордонного загону підполковника ОСОБА_5 , в якому зазначив, що з призначенням на посаду відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону №588-ОС від 21.05.2025 «Про особовий склад» не згідний. Вважає, що наказ про переміщення прямо порушує окреме доручення Головнокомандувача Збройних Сил України №87104 С від 03.06.2024 щодо заборони призначення військовослужбовців артилерійських спеціальностей, недопущення їх використання не за призначенням

У відповіді від 20.06.2025 № 26/28921/25-Вн зазначено, що рішення про переміщення позивача на посаду начальника першої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування було прийнято виходячи із загальної обстановки у підрозділі та бойової обстановки у ввіреній ділянці відповідальності другої прикордонної комендатури швидкого реагування прикордонного загону. Щодо порушення окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України №87104 С від 03.06.2024 року повідомлено, що вимоги зазначеного документу не поширюється на військовослужбовців Державної прикордонної служби України.

Позивач зазначає, що отримав указану відповідь тільки з відзивом на позовну заяву.

Спірні правовідносини виникли правомірності призначення військовослужбовця Держприкордонслужби на рівну посаду без його згоди.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому дію воєнного стану продовжено та станом на день винесення рішення суду він діє.

Статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частиною 1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 13 ст. 6 Закону № 2232-XII передбачено, що військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Приписами ст. 19 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» указаного Закону передбачено, що неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) можуть бути оскаржені військовослужбовцями в порядку, передбаченому законами, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 58 Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, передбачено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Також згідно з п. 3 Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 поширено дію Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого цим Указом, та статті 2 цього Указу на військовослужбовців Національної гвардії України та Державної спеціальної служби транспорту.

Отже, Положення № 1153/2008 не визначає порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України. Тому посилання позивача на приписи цього Положення є помилковими.

Згідно з п. 1 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі Положення № 1115/2009), цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 88 Положення № 1115/2009 військовослужбовці призначаються на посади, звільняються з посад та зараховуються у розпорядження прямими начальниками, яким надано право видавати накази по особовому складу відповідно до номенклатури посад, що затверджується наказом Міністерства внутрішніх справ України

Згідно з пп. 2 п. 89 Положення № 1115/2009 призначення військовослужбовців на посади, звільнення з посад та зарахування їх у розпорядження здійснюється: осіб офіцерського складу: на посади в органах Держприкордонслужби, за якими передбачено граничне військове звання до майора (капітана 3 рангу) включно, - наказом начальника відповідного органу Держприкордонслужби.

Підпунктом 5 п. 93 Положення № 1115/2009, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється: на рівні посади, зокрема, для більш доцільного використання за напрямом підготовки або спеціальністю - за рішенням відповідних начальників або на особисте прохання військовослужбовця.

Також згідно з п. 310 указаного Положення, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що в особливий період просування військовослужбовців по службі може здійснюватися без дотримання вимог пунктів 97 та 98 цього Положення.

Призначення військовослужбовців на вищі, рівні та нижчі (не більше ніж на один ступінь) посади у воєнний час здійснюється без згоди цих військовослужбовців.

Отже, оскаржуваний наказ прийнято у відповідності до наведених вимог законодавства, а згода позивача на призначення на рівну посаду не була обов`язковою.

У свою чергу суд не може визначати доцільність або недоцільність призначення військовослужбовця у воєнний час на іншу посаду.

З окремого доручення Головнокомандувача Збройних Сил України №87104 С від 03.06.2024 випливає, що воно розповсюджується на військовослужбовців Збройних Сил України.

Суду не наведено обґрунтованих доводів, які б давали підстави вважати, що вказане окреме доручення розповсюджується також на військовослужбовців Держприкордонслужби.

Тому у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем не було дотримано вказаного окремого доручення під час прийняття спірного наказу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного в цій справі наказу і відсутність підстав для його скасування (у частині щодо позивача).

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 80, 90, 132-139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування наказу відмовити повністю.

Повне рішення суду складено 26 вересня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков