Справа № 753/2839/25
Суддя: Осіпенко Л. М.
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2839/25
провадження № 2-а/753/140/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва під головуванням судді Осіпенко Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Петрової Т.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Куліша Б.М.,

представника відповідача - Садовського О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Дарницького районного суду міста Києва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Куліш Б.М. звернувся до суду з позовом до Департаменту територіального контролю м. Києва ВО КМР (КМДА) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову посилається на те, що 31.01.2025 року, приблизно о 08 год. 00 хв. він припаркував власний автомобіль марки «JEEP» моделі «COMPASS» д.н.з. НОМЕР_1 на майданчику для платного паркування, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Прорізна (вздовж вулиці з обох сторін). На панелі приладів автомобіля він залишив номер телефону та копію посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_2 від 15.11.2023 року, що дає йому право безкоштовно залишати транспортний засіб на майданчику платного паркування без оплати, враховуючи пільги.

Інспектор з паркування Татленко Віталій Станіславович, не звернувши увагу посвідчення учасника бойових дій, що знаходилась на панелі приладів, склав постанову серії 2КІ № від 31.01.2025 року про притягнення його до адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, згідно якого передбачена сума штрафу у розмірі 700,00 грн.

Через оператора гарячої лінії, інспектор Татленко В.С. повідомив, що дійсно не звернув увагу на посвідчення учасника бойових дій, та запропонував, що може сам сплатити штраф, при цьому постанова про накладення адміністративного стягнення скасована не буде.

Однак, він з цим не погодився, оскільки вважає, що не винний і тому постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності повинна бути скасована.

07.02.2025 року, через додаток «Київ Цифровий» він побачив, що статус оскаржуваної постанови серії 2КІ № від 31.01.2025 року змінився на «оплачено», проте жодних дій на сплату штрафу не вчиняв.

Таким чином, він не визнає себе винним, оскільки на панелі приладів автомобіля залишав копію посвідчення УБД, а також номер телефону, що підтверджується фотозйомкою, яку проводив сам інспектор Татленко В.С.

З огляду на викладене, просить суд скасувати постанову інспектора з паркування Татленка Віталія Станіславовича, серії 2КІ № від 31.01.2025 року, якою його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 700 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.

Ухвалою суду від 16.04.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 33).

28.04.2025 року від представника відповідача Департаменту територіального контролю м. Києва ВО КМР (КМДА) Садовського О.О. надійшов відзив на позов, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування посилається на те, що позивач розмістив транспортний засіб марки «JEEP» моделі «COMPASS» д.н.з. НОМЕР_1 в зоні дії знаку 5.43 з табличкою 7.14, що не спростовує у позові. Відповідно до п. 26 Правил паркування користувач зобов`язаний після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено. Несплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 152-1 КУпАП. Учасники бойових дій мають право здійснювати паркування безоплатно у відведених спеціальних місцях для паркування. При цьому, наявність у позивача посвідчення учасника бойових дій не звільняє його від обов`язку дотримання правил дорожнього руху і не надає безумовних пільг, в тому числі при паркуванні на не спеціально зарезервованому місці. Розміщений на майданчику для платного паркування А1391 транспортний засіб марки «JEEP» моделі «COMPASS» д.н.з. НОМЕР_1 не дозволяє ідентифікувати його власника або водія як особу, яка має передбачені законом пільги пов`язані зі статусом учасника бойових дій. Надані позивачем фото не відповідають вимогам до доказів, встановлених КАС України, оскільки з них неможливо встановити час та місце, а на матеріалах фотофіксації навіть при збільшенні фото неможливо встановити наявність або відсутність будь-яких документів під лобовим склом авто. Водночас, на дату винесення оскаржуваної постанови в застосунку «Київ Цифровий» була доступна послуга з безкоштовного паркування для Захисників і Захисниць, якою позивач не скористався. Тобто, Позивач добровільно не скористався своїм правом на пільгу, а тому його права діями Департаменту жодним чином не порушені. На момент винесення оскаржуваної постанови, інспектор не знав і не міг знати про наявність у позивача права на пільгу, не мав повноважень та реальної можливості перевірити наявність даного права, а тому постанова від 31.01.2025 серії 2КІ № повною мірою відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, винесена з дотриманням передбаченої законом процедури, а тому відсутні підстави для її скасування (а.с. 36-64).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Куліш Б.М. підтримали позов з підстав, викладених у ньому та просили задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача Департаменту територіального контролю м. Києва ВО КМР (КМДА) Садовський О.О. заперечував проти задоволення позову з підстав. Викладених у відзиві.

Заслухавши позивача, його представника та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

Положення ст. 5 КАС України є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, яка визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31.01.2025 року головним спеціалістом - інспектором з паркування першого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Татленко Віталієм Станіславовичем винесено постанову № 2КІ № про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП (а.с. 59).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач ОСОБА_1 залишив транспортний засіб на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушено вимоги знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.

У постанові зазначено, що технічним засобом, яким зафіксовано правопорушення є прилад фіксації - АРМ Інспектора.

Положеннями ч. 1 ст. 152-1 КУпАП передбачено настання відповідальності в разі порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування.

Згідно з п. 15.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Інформаційно-вказівним знаком 5.43 Правил дорожнього руху (Зона стоянки) позначається початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини за умов, що зазначаються на знаку або додаткових табличках під ним.

Згідно приписів Правил дорожнього руху табличка до дорожнього знаку 7.14 Платні послуги, застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 або 5.43 для позначення місць, майданчиків або зони стоянки транспортних засобів, на яких беруть плату за паркування,

Між сторонами виник спір щодо реалізації прав, визначених положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки інспектором не було враховано, що він є учасником бойових дій та має пільги з оплати за паркування.

Згідно з приміткою статті 152-1 КУпАП положення частини першої цієї статті не застосовується у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.

Статтями 5, 6 Закону № 3551-XII визначено перелік осіб, які належать до учасників бойових дій.

За змістом п. 18 ст. 12 Закону України № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5,6) надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Як вбачається із посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Кадровим центром Сухопутних військ Збройних Сил України від 25.11.2023 року, позивач ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 6).

У відповідності до п.п. 10.1-10.3 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок.

До місцевих зборів належать: збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір.

Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Відповідно до підпункту 268-1.1.1 пункту 268-1.1 статті 268-1 Податкового кодексу України, платниками збору для паркування транспортних засобів є юридичні особи, їх філії (відділення, представництва), фізичні особи - підприємці, які згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради організовують та провадять діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування та спеціально відведених автостоянках.

З системного аналізу наведених норм слід дійти висновку, що позивач як особа, яка наділена правами учасника бойових дій, не може заявляти вимогу на реалізацію передбачених п.18 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільг при оплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування, оскільки наведений пункт не охоплює право на звільнення від сплати саме «послуг», тобто відмінного від ознак податкового та митного законодавства терміну.

За приписами п. 14.1.104.ст. 14 Податкового кодексу України майданчики для платного паркування - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, на якій відповідно до рішення органу місцевого самоврядування здійснюється платне паркування транспортних засобів.

Згідно з п. 286-1.1.2, 286-1.1.3 Податкового кодексу України перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів, затверджується рішенням сільської, селищної, міської ради про встановлення збору.

Таке рішення разом з переліком осіб, які уповноважені організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів, надається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради контролюючому органу в порядку, встановленому розділом I цього Кодексу.

При цьому, суд вважає необхідним звернути увагу на таке.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку належать: прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування; впровадження в межах відповідного населеного пункту автоматизованої системи контролю оплати вартості послуг з паркування, затвердження технічних вимог та завдання до цієї системи; уповноваження інспекторів з паркування здійснювати у випадках, визначених законом, розгляд справ про адміністративні правопорушення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів.

У відповідності до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч.1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ч. 3 п.17.11.1 Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, правом безкоштовного паркування користуються ветерани Великої Вітчизняної війни та інших локальних воєн.

Згідно із п. 17.11.3 Правил благоустрою міста Києва оператор на майданчиках платного користування автотранспортних засобів та автостоянках повинен забезпечити резервування, спеціальних місць паркування в обсязі 10 відсотків від загальної кількості, але не менше одного місця для паркування автомобілів та інших автотранспортних засобів, які перевозять інвалідів, з їх позначенням відповідними розмітками або іншими інформаційними покажчиками. При облаштування спеціальних місць ( у разі можливості) передбачати їх резервування на відстані не більше як 50 метрів перед входом до будівлі, а біля житлових будинків - не більше як за 100 метрів. На зарезервованих спеціальних місцях паркування пільгами користуються особи, визначені в ч.3 п.17.11.1 цих правил.

Ветерани Великої вітчизняної війни та інших локальних воєн користуються правом безоплатного паркування шляхом розміщення транспортного засобу на зарезервованих спеціальних місцях паркування.

Отже, визначена рішенням Київської міської ради як повноважного органу в сфері нормотворчої діяльності пільга з оплати послуг з користування майданчиком для платного паркування кореспондується з наведеним у примітці до ст. 152-1 КУпАП уточненням щодо нерозповсюдження положень статті до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати таких вартості послуг.

За висновком суду, наведений за змістом норми термін «закон» не обмежується рівнем нормативного акту, тобто як виданого лише в формі закону законодавчим органом, а має прояв у взаємному обсязі тлумачень як вищевикладеної примітки до статі 152-1 КУпАП, так і нормативного акту, скерованого за своїм змістом на звільнення від сплати платежу на певній території як обов`язкового до виконання припису.

Підтверджені в ході судового розгляду відомості щодо статусу особи-позивача є достатніми для висновку про неможливість застосування статі 152-1 КУпАП відносно особи на території, де органом місцевого самоврядування встановлено пільги зі сплати послуг паркування для такої категорії осіб.

Суд погоджується з доводами позивача про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження події адміністративного правопорушення як порушення правил паркування транспортних засобів розташування автомобіля в зоні дії дорожніх знаків.

Досліджені судом фотознімки, зроблені інспектором Татленко В.С., свідчать про наявність на панелі приладів автомобіля предмета світлого кольору. Водночас інспектором не здійснено його фіксації зблизька, оскільки відсутні фотознімки крупним планом, що не дозволяє достеменно ідентифікувати зазначений предмет.

З урахуванням доказів, наданих позивачем, суд не виключає можливості, що цим предметом могла бути копія посвідчення учасника бойових дій.

Водночас фотокартки з наявними зображеннями транспортного засобу автомобіля марки «JEEP» моделі «COMPASS» д.н.з. НОМЕР_1 та відокремленого від такого зображення іншого зображення дорожнього знаку та таблички, не надає можливості прийти до безсумнівного висновку щодо взаємної прив`язки наведених об`єктів за тотожнім місцем розташування. Відомості координат на фотокартках є відмінними, а відповідачем не надано роз`яснення таких відомостей (а.с. 8).

Київська міська рада, встановивши пільги щодо безоплатного паркування для певної категорії осіб не вправі в особі Департаменту транспортної інфраструктури її виконавчого органу притягати таких осіб до відповідальності за правопорушення, пов`язані із реалізацією встановлених пільг, оскільки це свідчитиме про грубе порушення принципу належного урядування.

Крім того, у справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Лелас проти Хорватії", держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Відсутність у інспектора з паркування можливості ідентифікувати транспортний засіб як такий, що звільняється від сплати за паркування на муніципальних майданчиках, не є обставиною, що підтверджує вчинення позивачем правопорушення.

Твердження відповідача про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови був відсутній будь-який документ на підтвердження наявності у позивача права на пільгу, суд відхиляє, оскільки нормативно-правові акти взагалі не передбачають розміщення під лобовим склом автомобіля копій документів, які надають право особі скористатись безкоштовним паркуванням.

Крім цього, відсутність даних про позивача у базі даних «Київ Цифровий» не може бути підставою для позбавлення позивача його законного права на пільгу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься у ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За положеннями ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем не надано доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, виконання посадовою особою дій в дотримання вимог ст. 280 КУпАП, забезпечення всебічного та повного з`ясування обставин, що підлягають встановленню та дослідженню при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Приймаючи до уваги ту обставину, що позивач оскаржує прийняте відповідачем рішення, що виражене у фірмі винесеної постанови у справі про адміністративне правопорушення, при цьому відповідачем не надано доказів, які підтверджують правомірність такого рішення, суд, керуючись принципом необхідності доведення з боку відповідача, вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а отже наявні підстави для скасування спірної постанови.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що провадження у справах про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП за постановою про накладення адміністративного стягнення підлягає закриттю.

Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 139 КАС України та Закону України «Про судовий збір» суд вважає необхідним стягнути на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) понесені позивачем ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн., що є мінімальною ставкою судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 245, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 2КІ № від 31.01.2025 року, складену відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 700 грн. 00 коп.

Стягнути з Департаменту територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 суму понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент територіального контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 51-А.

Суддя: Осіпенко Л.М.