Суддя: Андрусів Уляна Богданівна
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № ЗД/380/34/25
У Х В А Л А

з питань вжиття заходів забезпечення позову

25 вересня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в :

Представник заявника Шандарівський Т. Г. подав заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просить:

- заборонити військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 до іншої військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі щодо оскарження бездіяльності щодо не розгляду рапорту та зобов`язання вчинити дії по направленню на медичний огляд та лікування;

- заборонити іншим військовим частинам вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 до бойових підрозділів з метою виконання бойових завдань до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі щодо оскарження бездіяльності щодо не розгляду рапорту та зобов`язання вчинити дії по направленню на медичний огляд та лікування.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що ОСОБА_1 , пройшовши медичний огляд військово-лікарською комісією, визнаний придатним для військової служби та мобілізований для її проходження з направленням до навчального центру військової частини НОМЕР_1 . Стверджує, що заявнику не надано довідку ВЛК, якою оформляється постанова ВЛК про придатність до військової служби військовозобов`язаного, що унеможливлює її оскарження. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я під час проходження базової військової підготовки, заявник звертався із рапортами до командира взводу та роти про направлення його на обстеження та повторного проходження ВЛК за наслідками такого обстеження, однак останні прийняті не були. Зважаючи на таку бездіяльність, представник заявника звернувся з адвокатським запитом щодо результатів розгляду рапорту, однак не отримав відповіді. На переконання представника заявника, у разі встановлення за наслідками медичного огляду (а за необхідності і в результаті проходження ВЛК) наявності в позивача захворювання, що відповідає пункту «б» в статті 42 Розкладу хвороб, з врахуванням закінчення строку БЗВП (23.09.2025), то подальше його переміщення до інших військових частин, в тому числі в зону бойових дій значно ускладнить, а то і унеможливить виконання рішення суду. Стверджує про наявність підстав для забезпечення позову, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України, та застосування видів забезпечення, передбачених п. 2, 4 ч. 1 ст. 151 КАС України.

За правилами ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приписами ч. 2, 3 ст. 154 КАС України регламентовано що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

З огляду на те, що матеріалів заяви достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, суд не вважає за потрібне розглядати заяву у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін. Відтак, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення заінтересованих осіб.

Вирішуючи питання щодо наявності/відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд керувався таким.

Інститут забезпечення адміністративного позову унормований ст. 150-151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також види забезпечення позову в адміністративному процесі.

Частинами 1, 2 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 ст. 151 КАС України регламентовано, що позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).

За змістом ч. 6 ст. 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Забезпечення позову - це надання заявнику (позивачу) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом (відповідний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 в справі № 826/14951/18).

Відтак, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків оскаржуваного рішення (дій чи бездіяльності) відповідача і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17 та від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18.

За твердженням представника заявника, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 направлений для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 .

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, та який станом на теперішній час триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» надано визначення поняття військовослужбовців, як осіб, які проходять військову службу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З аналізу зазначених норм вбачається, що військовозобов`язані, які призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці.

Законом України від 08.08.2022 №2359-IX «Про внесення зміни до частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України щодо забезпечення позову у виді зупинення наказу або розпорядження командира (начальника) під час воєнного стану чи в бойовій обстановці» внесено зміни до частини 3 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Отже, процесуальний закон містить імперативну заборону вживати заходи забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Представник заявника фактично просить забезпечити позов шляхом зупинення наказів або розпоряджень про можливе переведення військовослужбовця ОСОБА_1 до інших військових частин з метою проходження військової служби в Збройних Силах України, бойових підрозділів з метою виконання бойових завдань.

Тобто обраний заявником вид забезпечення позову за своїм змістом є забороною вчиняти дії щодо виконання відповідних наказів, які можуть бути видані командиром військової частини в майбутньому, що відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 151 КАС України не допускається в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Також у заяві про забезпечення позову представник заявника зазначає, що ОСОБА_1 прийняв рішення про звернення до адміністративного суду з позовом про визнання неправомірною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду його рапорту від 01.09.2025 та відмову у прийнятті від нього інших рапортів про направлення його на медичний огляд та лікування та зобов`язання її виконати вимоги законів України та статутів ЗСУ щодо негайного направлення на медичний огляд та лікування.

Натомість просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо переміщення до інших військових частин, бойових підрозділів.

Переміщення військовослужбовця з однієї військової частини до іншої здійснюється на підставі розпорядчого документа командира, це - наказ чи розпорядження.

За змістом п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Зважаючи на зазначене, запропоновані заявником заходи забезпечення не можуть бути застосовані в силу приписів п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України, оскільки вказані дії можуть здійснюватися лише на виконання відповідних наказів, які не є предметом оскарження.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Відтак, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

За правилами ч. 8 ст. 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст. 150, 151, 154, 243, 248 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Копію ухвали надіслати (надати) заявнику.

Ухвала з питань вжиття заходів забезпечення позову набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу з питань вжиття заходів забезпечення позову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного її тексту. Оскарження цієї ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

СуддяАндрусів Уляна Богданівна