Справа № 120/11308/25
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 вересня 2025 р. Справа № 120/11308/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 09.06.2015 їй було призначено пенсію за віком, відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує на те, що оскільки вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , то для позивача передбачений загальний пенсійний вік 55 років. Проте, з заявою про призначення пенсії позивач звернулася лише 09.06.2015, тобто через 2 повних роки після досягнення 55 років, у зв`язку з чим позивач вважає, що розмір пенсії підлягає підвищенню на 2,5% за кожні шість місяців більш пізній вихід на пенсію, тобто на 10%. Зазначає, що 21.05.2025 через свого представника звернулась до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії із застосуванням підвищення передбаченого статтею 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, проте, відповідачем було протиправно та необґрунтовано відмовлено у проведенні перерахунку. Вважає такі дії протиправними, а також такими, що суперечать положенням Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки з 29.12.2009 по 08.06.2015 позивач отримувала пенсію по інвалідності, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому відсутня підстава для встановлення підвищення до пенсії відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону №1058-IV.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 з 29.12.2009 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області, їй було призначено пенсію по інвалідності.

При цьому, після призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 продовжувала працювати, що підтверджується розрахунком стажу для пенсії за віком.

З 09.06.2015 позивачу призначено пенсію за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21.05.2025 позивач через свого представника звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою, в якій просила провести перерахунок з дати призначеної їй пенсії за віком, з встановленням, передбаченого ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до ст.27 Закону, на 10%.

Однак, позивач отримала лист-відповідь відповідача від 06.06.2025, у якому повідомлено, що п. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до ст. 27 Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія. За матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 з 29.12.2009 отримувала пенсію, призначену особі з інвалідністю внаслідок загального захворювання, а після досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону, на підставі особистої заяви від 09.06.2015 позивача переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з цієї дати, а тому підстави для встановлення підвищення, визначеного пунктом 3 ст.29 Закону №1058, відсутні.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в призначенні підвищення розміру пенсії, передбаченого ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Судом встановлено, що з 29.12.2009 позивачу було призначено пенсію по інвалідності.

Згідно із статтею 26 Закону №1058-IV (у редакції станом на дату призначення пенсії позивачу) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

За приписами статті 29 Закону №1058-IV особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

- на 0,5 % - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

- на 0,75 % - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

При цьому підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу не здійснюється.

Відповідно до частини 3 статті 29 Закону №1058-IV, в редакції чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком (в редакції Закону до 11.10.2017), жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

Отже, з огляду на вказану норму права, підвищення розміру пенсії за віком застосовується при розрахунку пенсії жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року та які звернулися за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , 55-річного віку досягла 26.05.2013, із заявою про призначення пенсії за віком звернулася 09.06.2015, тобто з більш пізнього віку, ніж передбачений частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням підвищення пенсії за віком із застосуванням положень частини 3 статті 29 Закону №1058-IV.

Позиція відповідача фактично полягає у тому, що у разі якщо особа, до призначення їй пенсії за віком, отримувала будь-який інший вид пенсії, то у неї не виникає право на підвищення розміру пенсії, на підставі положень частини 3 статті 29 Закону №1058-IV, у разі призначення їй пенсії за віком з більш пізнього віку.

З такими доводами ГУ ПФУ у Вінницькій області суд не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях частини 3 статті 29 Закону №1058-IV (в редакції на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком), якою такої умови для підвищення пенсії за віком не передбачено.

Така умова підвищення пенсія законодавством передбачена лише з 11.10.2017, а саме у відповідності із частини 3 статті 29 Закону №1058-IV (в редакції з 11.10.2017) жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в Рішенні від 09.02.1999 №21-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Тобто, застосування до правовідносин, які виникли до жовтня 2017 року, положень Закону №1058-IV, в редакції чинній після 11.10.2017, порушуватиме конституційний принцип незворотності дії законів в часі, з урахуванням і тієї обставини, що відповідні зміни погіршують правове становище позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що даний спір повинен вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у позивача права на призначення пенсії за віком.

Таким чином, на час подання позивачем заяви про призначення пенсії за віком (09.06.2015) у відповідача не існувало підстав для незастосування підвищення пенсії з посиланням на те, що позивачу раніш призначалася пенсія по інвалідності.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача включити до розрахунку пенсії підвищення, передбачене частиною 3 статті 29 Закону №1058-IV за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 10 % суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, визначення відсотка, на який має бути підвищено пенсію позивачеві, законом віднесено до компетенції органу Пенсійного фонду після перевірки відповідних даних, тобто до його дискреційних повноважень.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем відповідний розрахунок не проводився, доказів протилежного суду не надано, суд приходить до висновку про передчасність заявлених позовних вимог в частині підвищення пенсії саме на 10 % відсотків та відсутність підстав для їх задоволення у вказаній частині.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у включенні до розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 підвищення, передбаченого частиною 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, включивши до розрахунку розміру пенсії підвищення, передбачене частиною 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, обчислене відповідно до статті 27 цього Закону, починаючи з 01.03.2025.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович