Справа № 584/716/25
Суддя: Гук Т. Р.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 584/716/25
Провадження №2-а/574/11/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Гука Т.Р.,

з участю секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області, старшого лейтенанта поліції Куць Ярослава Вікторовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, мотивуючи його тим, що постановою серії ЕНА № 4899403 від 05.06.2025 року, винесеною інспектором 2 взводу, роти № 4 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Сумській області, старшим лейтенантом поліції Куць Я.В. його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. ч.1 ст.122 КУпАП за те, що 05.06.2025 року о 13:43 год. в с. Вільшана дорога Н07 242 км, керуючи транспортним засобом Ford Focus н.з. НОМЕР_1 в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту» рухався зі швидкістю 94 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 ТС0083 84 чим порушив п.12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах.

Однак, із вказаною постановою він не погоджується, вважає її незаконною та необґрунтованою з наступних підстав.

Зокрема, зупиняв його зовсім інший поліцейський з приладом TruCam, та вважає, що він зупинив його не законно, не назвавши причини зупинки згідно ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», хоча на його суб`єктивну думку, він подумав, що він перевищив швидкість в населеному пункті. Потім цей невідомий поліцейський покликав Куць Я.В., який і склав відносно нього оскаржувану постанову.

Куць Я.В. повідомив йому, що на цьому відрізку дороги (Сумська, Роменський, с. Вільшана, дорога Н07, 242 км) йде відпрацювання, але за його запитом документи йому не надали, повідомивши, що вони «для службового користування».

Під час ознайомлення його з доказами, поліцейський показав фото з приладу TruCam LTI 20/20 ТС008384, на якому було два автомобіля - це Ford Focus реєстраційний номер НОМЕР_2 і авто білого кольору, схожий на Renault Duster, а тому незрозуміло з чого поліцейський зробив висновок, що була зафіксована швидкість його авто, а не іншого автомобіля.

Також звертає увагу, що поліцейський тримав прилад в руках, і самостійно наводив на автомобілі, що унеможливлює точність та встановлення того факту, що знімав саме автомобіль, яким він керував.

Крім того, під час зупинки транспортного засобу, яким він кермував, о 13:29 було офіційно оголошено повітряну тривогу у всій Сумській області, постанова була складена о 13:56, а відбій повітряної тривоги в Сумській області був лише в 14:59. Так само і розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався посадовою особою під час повітряної тривоги, чим наражав його і пасажирів в авто, з якими він їхав.

Вважаючи себе невинним у вчиненні правопорушення, він добровільно сплатив штраф 340 гривень через термінал, щоб не сплачувати подвійний розмір штрафу під час примусового стягнення органами державної виконавчої влади і в нього був час для складання позовної заяви і сіх доказів до суду.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив скасувати постанову інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області, старшого лейтенанта поліції Куць Я.В. серії ЕНА №4899403 від 05.06.2025 року та повернути йому суму сплаченого ним штрафу та судового збору.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 24.07.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду.

08.08.2025 року від представника Департаменту патрульної поліції Бережної Ю.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона покликається на необґрунтованість позовних вимог. Вказує, що 05.06.2025 року згідно з розстановкою сил та засобів роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Сумській області ДПП) інспектор взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Сумській області ДПП старший лейтенант поліції Куць Я.В. спільно з поліцейським взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Сумській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Москаленком Е.І. ніс службу з охорони громадського порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху в Сумській області. Під час несення служби у відповідності до вимог п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) здійснювався контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

05.06.2025 року близько 13 год. 41 хв. в Сумській області, Роменському районі, село Вільшана, автомобільна дорога Н-07, км. 242 водій керуючи транспортним засобом FORD FOCUS державний номерний знак НОМЕР_2 в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту» рухався зі швидкістю 94 км./год., що на 44 км/год. перевищує дозволену, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Факт порушення позивачем встановленого обмеження руху в населеному пункті зафіксовано приладом LTI 20/20 TruCAM II (серійний номер ТС 008384). Провадження в справі про адміністративне правопорушення зафіксовано на цифрову нагрудну відеокамеру Motorola Solutions моделі Video Badge VB-400 VB-440- 64-KF-N № 471119.

Таким чином, автомобіль позивача працівниками поліції було зупинено на підставі п. 1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» через порушення ним вимог ПДР України.

Позивача на місці зупинки транспортного засобу було ознайомлено з відеозаписом та фотокарткою вчинення ним адміністративного правопорушення, що зафіксовано на цифрову нагрудну відеокамеру. 05.06.2025 року розглянувши в присутності Позивача матеріали адміністративної справи ОСОБА_2 виніс постанову серії ЕНА № 4899403 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. ОСОБА_2 оголосив постанову та вручив її копію позивачу. До постанови в якості доказу долучено відео та фотокартку, де зафіксовано як позивач перевищив встановлені ПДР обмеження швидкісного режиму в населеному пункті. Зазначений відеозапис та фотознімок з приладу LTI 20/20 TruCAM II (серійний номер ТС 008384) додаються.

В свою чергу відеозапис провадження у справі про адміністративне правопорушення з цифрової нагрудної відеокамери Motorola Solutions моделі Video Badge VB-400 VB- 440-64-KF-N № 471119 додається лише до суду, оскільки зазначений відеозапис містить інформацію про третіх осіб, а саме: відомості про таємницю особистого та сімейного життя, гарантовані Конституцією України та нормами законодавства щодо захисту персональних даних.

З відеозапису наявного в матеріалах справи № _03200_0605_134148 зафіксований за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCAM II (серійний номер ТС 008384) вбачається, що 05.06.2025 року о 13 год. 41 хв. в Сумській області, Роменського району, село Вільшана, автомобільна дорога Н-07, км. 242 в зустрічному напрямку рухається один транспортний засіб FORD FOCUS державний номерний знак НОМЕР_2 зі швидкістю 94 км/год та поряд немає інших схожих транспортних засобів, отже можна зробити висновок, що це транспортний засіб позивача. Під час фіксування перевищення швидкості транспортним засобом FORD FOCUS державний номерний знак НОМЕР_2 лазерний вимірювач сфокусовано та зафіксовано саме на ньому (наведений червоний плюс), інші схожі транспортні засоби відсутні, що підтверджує фіксацію перевищення швидкості саме транспортного засобу під керуванням позивача.

Відповідно до ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію» в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної постанови, поліція мала повноваження розміщувати по зовнішньому периметру доріг технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, а також фото- і відеотехніку, у тому числі (але не виключно) техніку, що працює в автоматичному режимі.

Словосполучення, наведене у п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» в частині права поліції «монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не вказує на спосіб її розміщення (стаціонарним способом, на тринозі, у ручному режимі і т. ін.), а лише вказує на місце такого розміщення (по зовнішньому периметру доріг і будівель), що спростовує доводи позивача, зазначені в позовній заяві про протиправне тримання в руках поліцейськими приладу TruCam в процесі його використання.

Отже, надані до суду відеозапис та фотокартка, зроблені за допомогою приладу LTI 20/20 TruCAM II (серійний номер ТС 008384) є належними та допустимими доказами вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Крім того, відповідно до листів ДП «Укрметртестстандарт»: від 01.07.2025 року за вих. № 22-38/30; від 01.10.2019 року за вих. № 22-38/49 лазерний вимірювач LTI 20/20 TruCAM II відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.

Твердження позивача, що використання лазерного вимірювача LTI 20/20 TruCAM II (серійний номер ТС 008384) в ручному режимі впливає на точність вимірювання швидкості руху транспортного засобу спростовується доказами, долученими до відзиву на позовну заяву, оскільки максимальна похибка, у тому числі при такому способі тримання пристрою, становитиме максимум + - 2 км/год., а тому враховуючи, що зафіксоване перевищення дозволеної швидкості руху позивачем становить 44 км/год., що значно перевищує визначений рівень похибки та не могло бути обумовлене нею.

Стосовно твердження позивача про те, що фіксацію швидкості приладом LTI 20/20 TruCAM II (серійний номер ТС 008384) здійснював інший поліцейський, а постанова виносилась старшим лейтенантом поліції Куцем Я.В. зазначає наступне, що дані обставини не є такими, що могли якимось чином порушити права позивача, і можуть дати суду підстави для визнання винесеної постанови неправомірною. Оскільки, старший лейтенант поліції Куць Я.В. та молодший лейтенант поліції Москаленко Е.І. спільно несли службу з охорони громадського порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху в Сумській області згідно з розстановкою сил та засобів роти № 4 батальйону УПП в Сумській області.

Факт оголошення повітряної тривоги не був зазначений позивачем на місці зупинки транспортного засобу, а також не став перешкодою для спілкування з поліцейськими, документування правопорушення, твердження позивача про порушення його прав є безпідставними та спрямовані на уникнення відповідальності. Крім того, законодавство України, зокрема КУпАП, не містить заборони чи обмеження на здійснення поліцейськими своїх службових повноважень, у тому числі щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення, у період дії повітряної тривоги, за умови, що така діяльність не суперечить вимогам безпеки та не створює загрози життю та здоров`ю учасників події.

Відповідно до вимог законодавства та з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, наряд поліції УПП в Сумській області ДПП 05.06.2025 року здійснював контроль за безпекою дорожнього руху, дотримання Правил дорожнього руху його учасниками, запобігання загибелі та травмуванню людей на вулично-дорожній мережі в селі Вільшана, Роменського району, Сумської області.

Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 1399 від 10.04.2025 року, у додатку до наказу визначено перелік ділянок автомобільних доріг, на яких здійснюється контроль швидкісного режиму за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM. У зазначеному переліку прямо вказано ділянку дороги Н-07, Київ-Суми-Юнаківка, км. 236-244, якою рухався позивач. Отже, дії працівників поліції щодо фіксації порушення швидкісного режиму на цій ділянці дороги були законними, передбаченими внутрішніми розпорядчими документами, і не виходили за межі наданих повноважень.

На підставі викладеного представник відповідача просить залишити без змін постанову серії ЕНА 4899403 від 05.06.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором взводу № 2 роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Куцем Я.В., а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відповідачем не доведено перевищення ним швидкості, так як на відео з приладу TruCam присутні інші автомобілі і не можливо встановити швидкість якого саме автомобіля вимірював поліцейський.

Представником відповідача додано до відзиву копію припису УПП в Сумській області ДПП №4 від 22.01.2025 року, в якому зазначений перелік, де здійснюється контроль швидкості за транспортними засобами, але строк виконання зазначений від 22.01.2025 до 22.02.2025 року, що на момент винесення постанови ЕНА 4899403 від 05.06.2025 року вже минув.

Крім того, у відзиві на позов представник вказує недостовірні відомості про те, що інші транспортні засоби у межах дії радару та поруч із транспортним засобом не пересувались, що спростовується відеозаписом з приладу TruCAM, згідно якого 5 автомобілів попадали в кадр під час нібито вимірювання швидкості, переривали лазерний вимірювач, який фізично не міг заміряти швидкість.

Також представник відповідача зазначає, що лазерний вимірювач сфокусовано та зафіксовано саме на автомобілі (червоний плюс), та знову зазначає, що інші транспортні засоби відсутні, однак згідно відеозапису лазерний вимірювач (червоний плюс) не було сфокусовано на його авто.

Згідно інструкції до приладу TruCam, яку надала представник відповідача лазерний вимірювач приладу TruCam повинен стабільно бути зафіксований на автомобілі, чого дотримано не було.

Зазначає, що прилади вимірювання швидкості повинні бути розміщені лише стаціонарно вмонтованим способом. Ручне вимірювання швидкості суперечить статті 40 Закону «Про національну поліцію»

Вважає, що відповідачами не доведено вчинення ним правопорушення, оскільки його не було, бо він їхав зі швидкістю 50 км/год.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Також пояснив, що 05.06.2025 року він дійсно, керуючи транспортним засобом Ford Focus н.з. НОМЕР_1 , рухався в с. Вільшана, в позначеному дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту». Однак, незважаючи на те, що він рухався в межах допустимої швидкості руху 50 км/год. його зупинили працівники поліції та повідомили, що він перевищив швидкість та склали відносно нього оскаржувану постанову. Однак, вважає, що поліцейським за допомогою приладу TruCam було зафіксовано швидкість не його транспортному засобу, оскільки в момент вимірювання швидкості на даній ділянці дороги була велика інтенсивність руху інших автомобілів, як в попутному з ним, так і в зустрічному напрямку. Крім того, всупереч вимогам ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» вказаний прилад поліцейський тримав у руках, а не був встановлений стаціонарно, внаслідок чого відбувались значні його коливання та на момент вимірювання швидкості руху лазерний вимірювач було направлено на дорогу.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Бережна Ю.П. в судове засідання повторно не з`явилась, подавши в черговий раз клопотання про його відкладення, яке обґрунтовує своєю зайнятістю в іншому судовому засіданні. Однак, належних доказів на підтвердження вказаної обставини, а також неможливості участі в засіданні іншого представника до клопотання не додано, в зв`язку з чим воно задоволенню не підлягає.

Відповідач інспектор 2 взводу, роти № 4 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Сумській області, старшим лейтенантом поліції Куць Я.В. також в судове засідання не з`явився та про причини неявки не повідомив.

Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 05.06.2025 року інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Куцем Я.В. винесено постанову серії ЕНА №4899403, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Зі змісту постанови слідує, що 05.06.2025 року о 13:43 год. в с. Вільшана, дорога Н07 242 км, водій керуючи транспортним засобом Ford Focus н.з. НОМЕР_1 в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту», рухався зі швидкістю 94 км/год, чим перевищив встановлені обмеження швидкості на 44 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 ТС008384. Чим порушив п.12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Згідно з ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Пункт 1.10 ПДР України визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 «Населений пункт», 5.46 «Кінець населеного пункта», 5.47 «Населений пункт», 5.48 «Кінець населеного пункта», 5.49 «Початок Населеного пункту».

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, зокрема, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 222 цього Кодексу органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху, в тому числі за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п. 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Згідно з п. 10 цього Розділу поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В розумінні ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 КАС України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 74 КАС України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За нормами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15.02.2013).

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar vs. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі також Конвенція) притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції.

Згідно частини другої статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини (далі - також ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголошує, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (зокрема, пункт 51 рішення у справі «Михайлова проти російської федерації»).

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України в Рішенні від 8 червня 2022 року у справі № 3-20(ІІ)/2022 зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Застосовуючи практику Верховного Суду (зокрема, постанова від 4 липня 2018 року у справі №688/788/15-к) суд наголошує, що стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

В свою чергу, за п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної постанови поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціальне програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Лазерний вимірювач швидкості ЦТІ 20/20 ТшСАМ II (серійний номер ТС 008384) призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних (залежно від ступеню участі оператора в процесі роботи вимірювача) дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху. Принцип дії вимірювача засновано на реалізації опосередкованого метода вимірювання швидкості транспортних засобів шляхом вимірювання відстані до транспортного засобу, який рухається, за рівні проміжки часу. Відстань до транспортного засобу пропорційна проміжку часу між випромінюванням вимірювачем лазерного імпульсу та прийом імпульсу, що відбився від транспортного засобу.

У ручному режимі оператор сам обирає транспортний засіб, швидкість руху якого буде виміряна. При цьому можливий режим відеофіксації. У автоматичному режимі за перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортних засобів проводиться вимірювання швидкості та фотофіксація. Конструкція вимірювача дозволяє визначити місце його встановлення.

Слід зазначити, що можливість використання виробу «LTI 20/20 TruCAM II», виробництва Laser Technology Inc., підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 15.12.2023 за № 04/05/02-1179/ВС1. Експертний висновок лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II від 15.12.2023 за № 04/05/02- 1179/ВС1 зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/32380 від 12.11.2024 року лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II № ТС008384 чинне до 12.11.2025 року відповідає вимогам технічної документації на вимірювач.

Листом Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року 22-38/49 роз`яснено, що лазерний вимірювач TruCам відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM LTI 20/20 також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів у автоматичному режимі.

Алгоритми обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювань швидкості руху транспортних засобів у межах максимально допустимої похибки, як в ручному, так і в автоматичному режимі + - 2 км/год в діапазоні від 2 до 200 ком/год, + - 1% в діапазоні від 201 до 320 км/год.

Отже, за технічними характеристиками, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному режимі, а тому його дані можливо розцінювати як доказ у справі.

Таким чином, доводи апелянта про те, що вимірювання швидкості руху було здійснено приладом TruCam, який знаходився в руках працівника поліції, а не був встановлений стаціонарно, судом не приймаються, оскільки лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а крім основного, ручного режиму, також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Однак, як убачається з наданих представником відповідача відеозапису та фотознімку, зроблених за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 з серійним номером ТС008384, під час руху транспортного засобу "Форд", під керуванням позивача, та здійснення поліцейським вимірювання швидкості за допомогою вказаного приладу, попереду автомобіля позивача в попутному напрямку рухався інший транспортний засіб.

При цьому в момент безпосередньої фіксації лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20 швидкості транспортного засобу, яка становила 94 км/год, лазерний вимірювач (червоний плюс) не було сфокусовано на автомобіль позивача, а було наведено на проїзну частину дороги між двома транспортними засобами.

Таким чином, відповідачами не надано належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, які б відповідали критерію доведення «поза розумним сумнівом», а отже не виконано й обов`язку доведення правомірності винесення оскаржуваної постанови.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що відповідачами не доведено правомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Разом з цим, згідно з п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ч.1 ст.122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, відповідні працівники органів поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема, положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Оскаржувана постанова прийнята поліцейським 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Куць Я.В.

Частиною 1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Згідно пунктів 1, 3 розділу І Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06.11.2015 №73 (далі - Положення № 73) Департамент патрульної поліції (далі - Департамент) є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законодавством України порядку.

Департамент складається із структурних підрозділів апарату Департаменту, його територіальних (відокремлених) підрозділів та інших підрозділів патрульної поліції згідно з штатним розписом Національної поліції України (далі - підрозділи Департаменту).

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу ІІІ Положення № 73 Департамент, відповідно до покладених на нього завдань, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, віднесених до компетенції Національної поліції України (крім справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією), у тому числі у справах про адміністративні правопорушення пов`язаніз керуванням транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження,встановлені Митним кодексом України та у справах про адміністративні правопорушення, виявлені та зафіксовані за допомогою системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що в даному випадку Департамент патрульної поліції є органом, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, від імені якого справи розглядають його посадові особи - працівники патрульної поліції.

Таким чином, саме Департамент патрульної поліції є належним відповідачем у даній справі, а тому в задоволенні позовних вимог до поліцейського 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Куць Я.В. слід відмовити.

Щодо вимог позивача про повернення сплаченого ним згідно оскаржуваної постанови штрафу в сумі 340 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Згідно з ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до п. 5 Порядку № 787 повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що на момент сплати позивачем адміністративного штрафу в розмірі 340 грн. юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові.

Відтак, кошти сплачені на виконання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, яка на момент сплати не була скасована, а тому до цих правовідносин не може бути застосований Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затвердженого наказом Мінфіну від 3 вересня 2013 року № 787( далі Порядок №787)

Такі висновки суду ґрунтуються на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 08 серпня 2023 року № 910/5880/21.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

Враховуючи наведене, підстави для повернення при ухваленні даного рішення позивачу сплаченого ним штрафу відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позову був сплачений судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, вказану суму судового збору слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 9, 14, 72-77, 139, 242-246, 229, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4899403 від 05.06.2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області, старшого лейтенанта поліції Куць Ярослава Вікторовича відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) на користь на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.09.2025 року.

Суддя Т.Р. Гук