Справа № 140/4856/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/4856/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В. І., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «СДР-Волинь» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі Відділення Фонду, позивач) звернулося до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СДР-Волинь» (далі ТОВ «СДР-Волинь, відповідач) про стягнення в дохід державного бюджету на рахунки відкриті в управлінні Державної казначейської служби адміністративно-господарських санкцій в сумі 89541,38 грн та пені в сумі 1074,48 грн, всього 90 615,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч вимогам частини першої статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі Закон №875-ХІІ) відповідачем у 2024 році не забезпечено норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в кількості однієї особи.

Сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить 89 541,38 грн, яка відповідачем в добровільному порядку не була сплачена. За несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій відповідачу нарахована пеня в сумі 1 074,48 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із сумою адміністративно-господарських санкцій в примусовому порядку, з огляду на що просить позов задовольнити (арк. спр. 1-2).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 КАС України (арк. спр. 20).

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги заперечив та просив відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своє позиції зазначає, що вжило всіх заходів для виконання покладеного на нього законом обов`язку щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до встановленого нормативу.

ТОВ «СДР Волинь» 03.08.2024 подали до центру зайнятості інформацію про попит на робочу силу (вакансію) для осіб з інвалідністю за професією касир - операціоніст (форма №3-ПН). Дана звітність була прийнята працівником 05.08.2024, в свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство (фізичну особу) здійснювати самостійний пошук працівників осіб з інвалідністю.

Враховуючи вищевказані обставини, ТОВ «СДР-Волинь» у 2024 році створило робочі місця (вакансії) для працевлаштування осіб, яким встановлено інвалідність, відповідно до визначеного законом нормативу, та належним чином інформувало центр зайнятості про такі робочі місця, тим самим вжило всіх необхідних заходів для недопущення порушення вимог Закону № 875 -ХІІ при здійсненні господарської діяльності (арк. спр. 23-24).

На адресу суд 16.06.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій додатково було зазначено, що посадовими особами Міжрегіонального управління проводяться інформаційно-роз`яснювальні заходи з питань додержання законодавства про зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю в частині виконання встановленого законом нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю з урахуванням наданого нами переліку суб`єктів господарювання. ТОВ «СДР-Волинь» є в переліку роботодавців з якими проводились інформаційно-роз`яснювальні заходи, крім того Міжрегіональне управління повідомляє що законодавством не передбачено за результатами проведених інформаційно-роз`яснювальних заходів складання розпорядчих документів (арк. спр. 34-36).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

ТОВ «СДР Волинь» зареєстрований як юридична особа, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з Витягу з централізованого банку даних з проблем інвалідності (ЦБІ) середньооблікова кількість штатних працівників у 2024 році у відповідача фактично складала 21 осіб, кількість осіб з інвалідністю у 2024 році становить 0 осіб. Фонд оплати праці застрахованих осіб відповідача у 2024 році становив 1 880 369,07 грн (арк. спр. 7).

При цьому, кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону №875-ХІІ, повинна складати 1 особу (4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця, округлені до цілого значення).

З використанням інформації Пенсійного фонду України Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю було створено розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік, відповідно до якого сума адміністративно-господарських санкцій становить 89 541,38 грн, пеня 1 074,48 грн, всього 90 615,86 грн (арк. спр. 3).

У зв`язку з невиконанням відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю вказаний розрахунок було надіслано до електронного кабінету відповідача, як роботодавця на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України, що підтверджується копією квитанції від 04.03.2025 (арк. спр. 6).

Позивачем надіслано ТОВ «СДР-Волинь» претензію щодо оплати суми адміністративно-господарські санкції, однак така в добровільному порядку сплачена не були, що стало підставою для звернення до суду Відділення Фонду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, що гарантують їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, визначаються Законом України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні №875-ХІІ від 21.03.1991 (далі Закон №875-ХІІ).

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону №875-ХІІ (в редакції Закону України від 18.10.2022 №2682-IX Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю, чинний з 06.11.2022) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Частиною першою статті 20 Закону №875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина друга статті 20 Закону №875-ХІІ).

За приписами частини четвертої статті 20 Закону №875-ХІІ адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Системний зміст наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю інформацію у встановленому порядку; у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Згідно з частинами першою, другою статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Адміністративно-господарська відповідальність, передбачена статтею 20 Закону №875-ХІІ, за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 28.05.2019 у справі №807/554/17, від 11.07.2019 у справі №804/7412/15, суб`єкт господарювання звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Визначаючись, чи має місце порушення вимог Закону №875-ХІІ, за які передбачена відповідальність у вигляді сплати адміністративно-господарських санкцій, суд має перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів із забезпечення відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленому нормативу.

З матеріалів справи убачається, що середньооблікова кількість штатних працівників ТОВ «СДР-Волинь» у 2024 році становила 21 осіб (згідно із витягом з ЦБІ, наданого Пенсійним фондом України), тому за вимогами статті 19 Закону №875-ХІІ норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить одне робоче місце.

З матеріалів справи слідує, що ТОВ «СДР-Волинь» 05.08.2024 подало до Центру зайнятості звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», в якій зазначило, що наявні 2 відкритих вакансії для працевлаштування особи з інвалідністю (посада касир) (арк. спр. 29-31).

Частинами першою, другою статті 18 Закону №875-ХІІ передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Згідно з частиною третьою статті 18-1 Закону №875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Таким чином, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком самостійно займатись пошуком таких осіб для працевлаштування. Законом №875-ХІІ визначено, що працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для їх працевлаштування.

До обов`язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до приписів частини третьої статті17, частини першої статті 18, частин другої, третьої, п`ятої статті 19 Закону №875-XII фактично віднесено укладання трудового договору з особою з інвалідністю, який самостійно звернувся до роботодавця або був направлений до нього державною службою зайнятості.

Обов`язок працевлаштування осіб з інвалідністю головним чином лежить на центрі зайнятості, який повинен бути виконаний шляхом визначення кількості вакантних посад для осіб з інвалідністю на підставі поданих звітів роботодавців, пошуку та направлення осіб з інвалідністю до роботодавців, у яких наявні вакантні посади.

При цьому за приписами пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05.07.2012 №5067-VІ Про зайнятість населення роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На реалізацію цієї норми Міністерство економіки України прийняло наказ від 12.04.2022 №827-22 Про затвердження форми звітності №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядку її подання (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.05.2022 за №565/37901).

Пунктом 1.5 розділу І цього Порядку встановлено вимоги до подання звітності форми №3-ПН: вона заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/ регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, звітність за формою №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) є формою інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю і, водночас, запитом про направлення таких осіб на підприємство для працевлаштування.

Водночас періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Тому якщо роботодавець одноразово подав звітність форми №3-ПН у строк не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №820/1889/17, від 11.09.2020 у справі №440/2010/19, від 03.08.2023 у справі №120/4975/22, від 06.03.2024 у справі №120/7955/21-а.

У постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 26.06.2018 (справа №806/1368/17) зроблено правовий висновок, відповідно до якого своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії, підприємство фактично вживає залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

У постанові від 06.03.2024 у справі №120/7955/21-а Верховний Суд, з поміж іншого, також виснував, що доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми №3-ПН. Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.

Однак, на переконання суду, відповідач не вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення з огляду на наступне.

Як видано з матеріалів справи станом середньооблікова чисельність працюючих в 2024 році складає 21 чоловік, отже це у січні місяці у ТОВ «СДР Волинь» повинен був відкрити вакансію для особи з інвалідністю та подати звіт до Центру зайнятості форми 3-ПН, так як кількість прийнятих працівників була 8 осіб. Таких дій (створення вакансії для особи з інвалідністю та подачі звіту до Центру зайнятості форми 3-ПН) не було вчинено аж до 05.08.2025. За таких обставин, суд уважає, що відповідач не надав доказів здійснення усіх залежних від нього заходів для виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме щодо здійснення ним комплексу правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи з інвалідністю на працю, на створення для нього належного робочого місця.

Окрім того, згідно з пунктами 5.1. та 5.2 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» відомості про вакансію(ї) згідно з додатком до Інформації про попит на робочу силу (вакансії) (далі - відомості про вакансію(ї)) заповнюються фахівцем центру зайнятості під час проведення консультацій з роботодавцем під час особистої зустрічі фахівця з роботодавцем, шляхом електронної комунікації, зокрема мобільним чи фіксованим зв`язком, надсилання/отримання повідомлень електронною поштою. Також відомості про вакансію(ї) можуть заповнюватися роботодавцем самостійно.

У відомостях про вакансію(ї) відображається детальна інформація про вакансію(ї), зазначається професійна назва робіт (професія/посада), порядковий номер відповідного запису з графи А таблиці «Основні дані про вакансію(ї)» та загальна кількість вакансій, що відповідають визначеним даним.

У підпункті 1.14 вказується загальна кількість вакансій для можливого працевлаштування осіб, які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню, що визначені пунктами 1-9 частини першої статті 14 Закону України «Про зайнятість населення», та за категоріями таких осіб. Із запропонованого переліку вибирається(ються) позиція(ї), що стосується(ються) відкритих вакансій, на які можуть бути працевлаштовані зазначені категорії осіб, ставиться відповідна позначка та вказується кількість таких вакансій. За потреби можуть надаватися коментарі. Якщо такі вакансії відсутні, ставиться відповідна позначка.

Пункт 2 містить інформацію щодо доступності робочого(их) місця(ь) для особи(іб) з інвалідністю, інших маломобільних груп населення.

Інформація в пункті 2 заповнюється в разі, якщо в пункті 1.14 роботодавцем зазначено, що на вакансію(ї) може(уть) бути працевлаштовано(і) особу(и) з інвалідністю, або за бажанням роботодавця.

У підпункті 2.1 із запропонованого переліку вибирається(ються) позиція(ї) щодо здійснених роботодавцем заходів відповідно до встановлених вимог ДБН В.2.2-40:2018 «Інклюзивність будівель і споруд. Основні положення», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30 листопада 2018 року № 327 (далі - ДБН В.2.2-40:2018), стосовно забезпечення доступності будівель і споруд роботодавця, де розташоване(і) робоче(і) місце(я), для особи(іб) з інвалідністю та інших маломобільних груп населення та ставиться відповідна позначка та/або в рядку «інше» зазначається інформація щодо проведення інших заходів відповідно до вимог, установлених розділами 5, 6, 8, 9 та 11 ДБН В.2.2-40:2018. За потреби можуть надаватися коментарі.

У підпункті 2.2 із запропонованого переліку вибирається(ються) позиція(ї) щодо здійснених чи запланованих до здійснення роботодавцем заходів відповідно до вимог, установлених пунктом 7.3 розділу 7 ДБН В.2.2-40:2018, стосовно доступності і безпеки робочого(их) місця(ь) для маломобільних груп населення з урахуванням потреб осіб з інвалідністю та ставиться відповідна позначка та/або в рядку «інше» зазначається інформація щодо проведення інших заходів відповідно до вимог, установлених пунктом 7.3 розділу 7 ДБН В.2.2-40:2018. У разі вибору позиції щодо умеблювання, обладнання і допоміжних пристроїв обов`язково зазначається уточнювальна інформація. У разі вибору позиції щодо проведення роботи стосовно доступності і безпеки робочого(их) місця(ь) для особи(іб) з інвалідністю та інших маломобільних груп населення зазначається уточнювальна інформація щодо заходів, що здійснюються, та щодо джерел фінансування. За потреби можуть надаватися коментарі.

З матеріалів справи убачається, що до звітності про попит на робочу силу (вакансії), подану товариством долучались відповідні додатки (відомості про вакансію) (зворот арк. спр. 29-31).

У пункті 1.14 вищевказаних додатків зазначено, що наявна одна вакансія для особи з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак підпункт 2.2. «Доступність та безпечність робочого (их) місця (ь) для маломобільних груп населення, враховує потреби осіб з інвалідністю» не проставлено жодних відміток.

Таким чином у справі відсутні докази того, що відповідач ТОВ «СДР Волинь» здійснив чи запланував до здійснення заходи відповідно до вимог, установлених пунктом 7.3 розділу 7 ДБН В.2.2-40:2018, стосовно доступності і безпеки робочого(их) місця(ь) для маломобільних груп населення з урахуванням потреб осіб з інвалідністю, оскільки не поставив жодних відміток у відповідних графах та/або в рядку «інше», не зазначив інформації щодо проведення заходів відповідно до вимог, установлених пунктом 7.3 розділу 7 ДБН В.2.2-40:2018. Зокрема: не вказано про умеблювання, обладнання і допоміжні пристрої робочого місця для маломобільних груп населення; не зазначено про те, що робоче місце може бути пристосованим з урахуванням висновку медико-соціальної експертної комісії; не повідомлено, яка робота проводиться щодо доступності і безпеки робочого місця для особи з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.

Окрім того вартий уваги також той факт, що у додатках поданої звітності форми № 3-ПН відсутні підписи відповідальної особи центру зайнятості, а також штемпель установи, якій свідчить про прийняття таких додатків.

Суд бере до уваги, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною першою статті 9 КАС України установлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак, у матеріалах справи відсутні докази подання відповідачем до Центру зайнятості звітності форми №3-ПН протягом трьох робочих днів з дня, коли у нього виникла необхідність працевлаштування особи з інвалідністю, а звіти від 05.08.2024 поданий формально без жодної конкретизації про доступність та безпечність створеного робочого місця для маломобільних груп населення та без врахування потреб осіб з інвалідністю. Також відповідач не надав жодних додаткових доказів належного виконання ним як роботодавцем своїх обов`язків щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та повідомлення про це зацікавлених осіб, як наприклад розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або в іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.

Тому з огляду на досліджені судом докази, відсутні підстави вважати, що відповідач у повному обсязі виконав встановлений Законом №875-XII обов`язок із забезпечення виконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю у 2024 році.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 243 - 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (43008, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Олімпійська, 3А, ідентифікаційний код юридичної особи 13369882) до Товариства з обмеженою відповідальністю «СДР-Волинь» (44630, Волинська область, Камінь-Каширський район, село Колодії, вулиця Центральна, будинок 38, ідентифікаційний код юридичної особи 42647434) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СДР-Волинь» на користь Держави в особі Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції в сумі 89 541,38 грн (вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок одна гривня 38 копійок) та пеню в сумі 1 074,48 грн (одна тисяча сімдесят чотири гривні 48 копійок), а всього 90 615,86 грн (дев`яносто тисяч шістсот п`ятнадцять гривень 86 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович