Справа № 686/28070/25
Суддя: Павловська А. А.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/579/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Павловської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Вороніної К.В.,

представниці позивача Мельничук О.Я.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Палінчака А.О.,

справа № 686/28070/25;

сторони та їх представники:

-позивач Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (представниця: Мельничук Оксана Яківна),

-відповідач Касперович Сергій Романович (представник: Палінчак Андрій Олександрович),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Хмельницький адміністративну справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до ОСОБА_1 про затримання для забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2025 року позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом до відповідача, в якому просить ухвалити рішення про затримання відповідача, громадянина Республіки Білорусь, для забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства. Обґрунтовує позов тим, що відповідач перебуває на території України на нелегальному становищі, від виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 29.08.2025 ухилився.

В судовому засіданні представниця позивача заявлені вимоги підтримала і просить їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач обставини, викладені в позові, визнав, однак зазначив, що не бажає повернення в країну походження, оскільки хоча в Білорусі його ніхто й не переслідував, проте повернення з України може загрожувати йому прискіпливими перевірками спецслужб Білорусі. Втім він дійсно не звертався в Україні з заявами щодо надання йому статусу біженця або за прилистком. До будь-якої третьої країни виїхати самостійно не зміг, оскільки мав проблеми з коштами і, крім того, його роботодавець не готовий був з метою повторного в`їзду до України надати йому запрошення. Про скасування посвідки на тимчасове перебування дізнався близько місяця тому, рішення про її скасування дійсно не оскаржував, мав намір повторно оформити посвідку після того, як його роботодавець буде готовий займатися його питаннями. Підтвердження її видачі (пластик) у нього викрали з особистими речами у Львові, однак до поліції він не звертався, оскільки виявив крадіжку вже в Києві. Займається волонтерською діяльністю в сфері програмного забезпечення, здійснює діяльність як ФОП (зареєстрований в Україні), оформлений в іноземній компанії (Люксембург).

Представник відповідача підтримав позицію свого довірителя, просить в позові відмовити. Додатково звернув увагу на те, що відповідач законно в їхав на територію України, а оскаржувати рішення про скасування посвідки не мав потреби, оскільки про таке рішення дізнався лише нещодавно. Оскільки загальновідомим фактом є наявність в Білорусі режиму диктатури, відповідачеві в разі видворення може бути завдано психічної та/або фізичної шкоди.

Заслухавши відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити з таких мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, громадянин Республіки Білорусь, прибув на територію України 22.02.2022. Відповідно до інформації ЄІАС УМП ІП «Облік іноземців та біженців», 08.12.2022 він був документований посвідкою на тимчасове проживання. 20.05.2025 зазначена посвідка було скасована, а 29.08.2025 Управлінням відносно відповідача було винесено рішення №019205 про примусове повернення до країни походження або третьої країни в строк до 27.09.2025.Відповідач зазначене рішення в добровільному порядку не виконав та продовжив нелегально проживати на території України.

30.09.2025 на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивачем щодо відповідача було прийнято рішення про примусове видворення з України.

Відповідно ч. 1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісіївідповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Підставами вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду, є:

- відсутність законних підстав для перебування іноземця на території України,

- відсутність документів, які б надавали право на перетин кордону для виїзду з території України;

- відсутність підтвердженого фінансового забезпечення для перебування на території України та виїзду за її межі.

У даній справі у відповідача відсутні законні підстави для перебування на території України, його фінансове забезпечення для перебування на території України та виїзду за її межі жодними доказами у справі не підтверджене. Крім того, відповідач не бажає самостійно виконувати рішення про його видворення. Разом з тим, це рішення є чинним і оскаржено ним також не було: відповідач визнає, що незаконно перебуває в Україні, але наполягає на тому, що для нього наразі неможливо самостійно його виконати.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

За таких обставин в їх сукупності суд доходить висновку, що даний позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 2,6,77, 242-246, 289, 371 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Затримати для забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: