Справа № 460/1069/24
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2025 року м. Рівне №460/1069/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доВідділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті
про визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 28.11.2023 №024355 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Позов обґрунтовано тим, що адміністративно-господарський штраф відповідачем накладено безпідставно, оскільки позивач на момент проведення перевірки не мав статусу перевізника у розумінні чинного законодавства. Власний автомобіль на підставі договору позички транспортного засобу передав іншій ОСОБА_2 , який перевозив вантаж для особистих потреб. Крім того, відповідач порушив право позивача на участь у розгляді справи, не повідомивши про дату та час такого розгляду.

Ухвалою суду від 02.02.2024 позовну заяву залишено без руху як таку, що подано без додержання вимог, встановлених статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надано строк для усунення недоліків.

Позивач недоліки позовної заяви усунув у строк і спосіб, встановлений судом. Відтак, в силу вимог ч.3 ст.169 КАС України, позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 12.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 22.02.2024 суд відмовив позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки під час проведення рейдової перевірки водієм не було надано ні товарно-транспортної накладної, на підставі якої можна було визначити автомобільного перевізника, ні договору позички, який позивач надав до суду. Також встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, що перевірявся. Відтак, в Укртрансбезпеки під час винесення постанови не було жодних інших доказів, які б вказували на особу автомобільного перевізника іншу, ніж ФОП ОСОБА_1 . Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 29.07.2015 (номер запису 2 608 000 0000 034055), з 29.07.2015 перебуває на обліку у контролюючому органі як платник податків. Основним видом діяльності підприємця за КВЕД є 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет.

09.10.2023 державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті на а/д Н-18 12км "Івано-Франківськ - Тернопіль" була проведена рейдова перевірка (перевірка на дорозі) транспортних засобів, якими здійснюються перевезення пасажирів та вантажів.

Під час рейдової перевірки 09.10.2023 о 13год. 30хв. був перевірений транспортний засіб марки "VOLKSWAGEN", моделі "CRAFTER", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , зазначений спеціалізований вантаж фургон належить ОСОБА_1 .

За результатами проведеної перевірки 09.10.2023 складено акт №010207 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (далі акт перевірки).

За змістом акта перевірки державним інспектором виявлено "порушення ст.34 Закону України "Про автомобільний транспорт" під час перевезення вантажу перевізник не забезпечив водія товарно-транспортною накладною або іншим документом на вантаж, індивідуальною контрольною книжкою або графіком змінності водія. Порушено вимоги ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010".

Водій транспортного засобу ОСОБА_2 акт рейдової перевірки підписав без зауважень.

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 28.11.2023 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті складено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №024355, якою за порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", з ФОП ОСОБА_1 стягнуто штраф в сумі 17000,00 грн.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, передбачена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до п.п.2-4 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок.

Згідно з п.12 Порядку №1567, рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Пунктом 13 Порядку №1567 визначено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Відповідно до п.14 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку №1567 встановлено вичерпний перелік підстав під час проведення рейдової перевірки, серед яких зазначено перевірка наявності визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені пунктами 20-30 цього Порядку.

Так, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис (п.п.20-22 Порядку №1567).

Відповідно до п.25 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг (ст.5 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі Закон №2344-ІІІ)).

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України (ст. 6 Закону).

За приписами ст.1 Закону №2344-ІІІ, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.48 Закону №2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила №363).

Згідно з п.11.1 Правил №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Відповідно до ст.1 Закону №2344-ІІІ, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Суд зазначає, що перелік документів згідно із ст.48 Закону №2344-III не є вичерпним.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлює Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 N340 (далі - Положення №340).

Відповідно до п.1.3 Положення №340, його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Згідно з п.6.1 Положення №340, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

За приписами п.6.3 Положення №340, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Таким чином, водій транспортного засобу повинен мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам, зокрема, товарно-транспортну накладну або інший визначений законодавством документ на вантаж, а також, у разі відсутності тахографа, документ, що підтверджує облік робочого часу водіїв.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки "VOLKSWAGEN", моделі "CRAFTER", д.н.з. НОМЕР_2 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Дослідженими матеріалами підтверджено, що до позивача, який є власником транспортного засобу, застосовано штрафні санкції, визначені ст.60 Закону №2344-ІІІ - за порушення законодавства про автомобільний транспорт до нього, як до автомобільного перевізника, застосовано штраф за перевезення вантажу без оформлення відповідних документів.

Обґрунтовуючи позовну вимоги, позивач вказує на те, що транспортного засобу марки "VOLKSWAGEN", моделі "CRAFTER", д.н.з. НОМЕР_2 , було передано у користування ОСОБА_2 , відповідно до договору позички транспортного засобу від 01.09.2023 №01/09-23, що підтверджується актом приймання-передачі автомобіля від 01.09.2024.

На підтвердження вказаних обставин позивач долучив до позовної заяви копію договору позички транспортного засобу від 01.09.2023 №01/09-23 та акт приймання-передачі автомобіля від 01.09.2024.

Відповідно до ст.827 Цивільного кодексу України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Згідно з ч.4 ст.828 Цивільного кодексу України, договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV встановлено, що наземні транспортні засоби - пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України дай тимчасовою користування, зареєстровані в інших країнах.

Підпунктом "ь" статті 1 Європейської угоди, що стосується праці екіпажів транспортних засобів, здійснюючих міжнародні автомобільні перевезення (дата приєднання України - 07.09.2005) встановлено, що під "автомобілем" мається на увазі будь-який самохідний транспортний засіб, що використовується для перевезення на дорогах людей або вантажів або буксирування дорогами транспортних засобів, що використовуються для перевезення людей або вантажів; цей термін не включає сільськогосподарські трактори.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, всі автомобілі (і вантажні, і легкові) належать до самохідних транспортних засобів, а, отже, договір позички таких транспортних засобів не потребує обов`язкового нотаріального посвідчення.

Суд констатує, що положення ст.60 Закону №2344-ІІІ застосовуються виключно до автомобільного перевізника і не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

У постанові від 22.02.2023 у справі №240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.

Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постанові від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22.

Спірним питанням у цій справі є можливість застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача як до перевізника.

У розумінні вимог ст.1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Жодних доказів того, що позивач у спірних правовідносинах був автомобільним перевізником відповідачем не надано, як не надано жодних доказів на підтвердження фактів перевезення вантажу.

Так, в акті перевірки від 09.10.2023 №010207 зазначені загальні відомості про транспортний засіб (марка, номерний знак), серію і номер свідоцтва про реєстрацію, документ, що посвідчує особу водія, дані про власника транспортного засобу та водія. При цьому, в акті перевірки відсутня будь-яка інформація про вантаж, що перевозився транспортним засобом.

Суд зазначає, що акт перевірки - це лише один із доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення. Чинним законодавством не визначено такий акт як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником. Цей документ є лише службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, однак наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказами.

Водночас, за приписами ст.6 Закону №2344-ІІІ, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи контролюючого органу мають право, зокрема, використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі.

Наведене свідчить, що одним із доказів вчинення порушень під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) є, зокрема, відеозапис процесу перевірки.

Проте, інших доказів, як-то зокрема, відеозапису з нагрудної камери уповноважених осіб контролюючого органу з фіксацією вчиненого порушення, пояснень пасажирів, відповідач не надав.

Варто зауважити, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Один із принципів адміністративного судочинства, що закріплений у п.4 ч.3 ст.2 КАС України, є офіційне з`ясування всіх обставин справи, який полягає в тому, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, в тому числі стосовно виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що передбачено ч.4 ст.9 КАС України.

Така активна роль адміністративного суду і сприяє захисту порушених прав та свобод незахищених осіб з боку суб`єкта владних повноважень. На відміну від інших видів судочинства в адміністративному судочинстві тягар доказування покладається на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача. При цьому, суб`єкт владних повноважень може посилатися лише на докази, які були покладені в основу оспорюваних постанов, за винятком випадків, коли він доведе, що такі докази не були отримані ним до прийняття постанов з незалежних від нього причин.

На думку суду, під час розгляду справи не підтвердилися висновки акта перевірки від 09.10.2023 №010207 про порушення позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ.

Також позивач стверджує, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктами 26, 27 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно із додатком 5.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що на адресу позивача було завчасно відправлено повідомлення про розгляд справи №90300/35/24-23 від 16.11.2023, що підтверджується списком згрупованих відправлень рекомендованих листів №13096 від 16.11.2021.

Проте, жодних доказів на підтвердження таких обставин відповідач суду не надав.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що в силу Порядку№1567 належним доказом повідомлення уповноваженої особи суб`єкта господарювання про розгляд справи є повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення.

Копії повідомлення про вручення позивачу поштового відправлення відповідач суду також не надав.

Таким чином, відповідач не виконав обов`язку щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, чим позбавив ФОП ОСОБА_1 права на участь у процесі прийняття рішення оспорюваної постанови.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що постанова від 28.11.2023 №024355 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 адміністративно - господарського штрафу у сумі 1700грн є протиправною та підлягає до скасування.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін, суд дійшов переконання про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 3028,00грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 28 листопада 2023 року №024355 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати із сплати судового збору у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Відділ державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул.Відінська, буд.8, м.Рівне, Рівненська область, 33023; ідентифікаційний код юридичної особи 39816845).

Повне рішення складено 26 вересня 2025 року.

Суддя О.М. Дудар