Справа № 160/4426/25
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2025 рокуСправа №160/4426/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії
11 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , що полягає у невиплаті у повному обсязі додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн у зв`язку з перебуванням у 2023-2024 роках на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, пропорційно місяцям перебування на лікуванні та у відпустці для лікування;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок мого грошового забезпечення, а саме - додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн у зв`язку з перебуванням у 2023-2024 роках на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, пропорційно місяцям перебування на лікуванні та у відпустці для лікування, з урахуванням висновків суду;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити мені заборгованість з виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн у зв`язку з перебуванням у 2023-2024 роках на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, пропорційно місяцям перебування на лікуванні та у відпустці для лікування, що становить 758 927 грн;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити мені компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у зв`язку з несвоєчасною виплатою додаткової грошової винагороди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що останній перебував на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини та зобов`язання вчинити певні дії, спрямовані на відновлення права, порушеного бездіяльністю відповідача про виплату належних виплат позивачу.
17 лютого 2025 року ухвалою суду було залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою від 26 липня 2025 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
04 серпня 2025 року представник відповідача подав до суду відзив, у якому заявив клопотання про залишення позову без розгляду, яке обґрунтоване тим, що позивача звільнено у відставку з виключенням з військового обліку та з 26.04.2024 року виключений зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення. Відповідно до позовної заяви, позивач лише у вересні 2024 року почав вчиняти дії, направлені на захист своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно у вересні 2024 року позивачеві було відомо, як він вважає, про порушення своїх прав. Не зважаючи на це, лише 11.022025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою. Тож, позивачем пропущений строк звернення до суду.
Ухвалою від 25 серпня 2025 року суд надав можливість ОСОБА_1 подати пояснення стосовно клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у справі №160/4426/25 та докази, які підтверджують можливість залишення позову без розгляду у цій справі.
05.08.2025 року представник Військової частини НОМЕР_2 надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування правової позиції зазначено, що 26.01.2023 року позивач, військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , під час здійснення заходів із безпеки та оборони, відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, отримав поранення та був евакуйований до медичного закладу для подальшого лікування. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02.02.2023 року №38 (відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України) позивач ОСОБА_1 був увільнений від займаної посади та зарахований в розпорядження командира військової частини у зв`язку з перебуванням на тривалому лікуванні.
Відповідно до зазначеної правової норми, право на продовження чи поновлення виплати додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000 грн. настає тоді, коли по закінченні чотирьох місяців військовослужбовець надас довідку ВЛК, у якій зазначено, що хворий потребує тривалого лікування.
Виходячи з зазначеного висновку військово-лікарської комісії командиром військової частини видається наказ на продовження чи поновлення виплати додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000 грн.
Оскільки ОСОБА_1 по закінченню чотирьох місяців безперервного лікування не надав до військової частини висновок військово-лікарської комісії, в якому б зазначалось необхідність подальшого тривалого лікування, військової частини не було підстав для продовження виплати додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000 грн..
В наданій позивачем ОСОБА_1 . Довідці військово-лікарської комісії від 25.10.2023 року зазначено - «Потребує звільнення від виконання службових обов`язків на строк, необхідний для оформлення та затвердження свідоцтва про хворобу, але не більше 30 календарних днів».
Дана Довідка військово-лікарської комісії не містить інформації про необхідність продовження лікування позивача, чи його перебування у відпустці за станом здоров`я після отриманого лікування. Тож у командування військової частини НОМЕР_2 не було підстав для поновлення виплати додаткової грошової винагороди в розмірі 100 00 грн. по закінченню чотирьох місяців перебування на безперервному лікуванні позивача, відповідно до пункту 9 розділу І наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року.
Таким чином, Військовою частиною НОМЕР_2 , відповідно до законодавчих актів та нормативно-правових документів, що регламентують виплати грошового забезпечення військовослужбовця, їх соціальний та правовий захист, були здійснені всі нарахування та виплати, на які мав право позивач. Отже, слід дійти висновку, що будь-якої вини чи протиправних дій з боку Військової частини НОМЕР_2 стосовно позивача допущено не було.
Враховуючи вищенаведене, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 з жовтня 2022 року був мобілізований до Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Надалі позивач перебував на лікуванні та у відпустці для лікування після поранення протягом наступних періодів, що підтверджуються відповідними виписними документами з закладів охорони здоров`я:
27.01.2023 - 31.01.2023 року (КП «Дніпропетровська обласна лікарня імені І.І. Мечникова «ДОР», виписка № e1692);
31.01.2023 - 09.02.2023 року (КНП «Київська міська клінічна лікарня № 4», виписка № 1351);
09.02.2023 - 02.05.2023 року (КНП «Київська обласна клінічна лікарня», виписка № 152545/100729/253);
02.05.2023 - 12.05.2023 року (КНП «Київський міський клінічний госпіталь ветеранів війни», виписка № 845);
12.05.2023 - 05.06.2023 року (Військовомедичний клінічний центр Західного регіону, виписка № 932);
06.06.2023 - 11.07.2023 року (ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги», перевідний епікриз № 8392);
12.09.2023 - 10.10.2023 року (КНП «Глибоцька багатопрофільна лікарня Глибоцької селищної ради», довідка № 8 про тимчасову непрацездатність);
11.10.2023 - 25.10.2023 року (військова частина НОМЕР_4 , виписка № 1757);
з 25.10.2023 - у відпустці тривалістю 30 діб за рішенням ВЛК (довідка ВЛК від 25.10.2023 року № 992/1);
01.12.2023 - 22.12.2023 року (КНП «Синельниківська ЦМЛ «СМР», виписка № 6308);
23.12.2023 - 15.01.2024 року (КНП «Синельниківська ЦМЛ «СМР», виписка № 6730);
16.01.2024 - 06.02.2024 року (КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР, виписка № 1770);
07.02.2024 - 19.02.2024 року (КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР, виписка № 4435);
20.02.2024 - 12.03.2024 року (КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР, виписка № 6035).
Протягом 6 днів жовтня 2023 року та 25 днів листопада 2023 року позивач перебував у відпустці за станом здоров`я після тяжкого поранення на підставі висновку ВЛК.
Згідно із довідкою ВЛК від 25.10.2023 року № 992/1 поранення, отримане військовослужбовцем 26.01.2023 року, класифіковане як тяжка травма, причинний зв`язок викладено у формулюванні «Поранення, травма, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини».
З 26.04.2024 позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 за станом здоров`я.
23.01.2025 відповідач надав відповідь на звернення від 03.09.2024 року, у якій зазначив, що всі належні позивачу виплати було нараховано та виплачено. До відповіді від 23.01.2025 року № 663/ФЕС відповідач долучив картки особового рахунку за 2023 та 2024 роки та розрахунковий лист за серпень 2024 року, з яких вбачається, що остання виплата була здійснена у серпні 2024 року.
Позивач із розміром виплаченого йому грошового забезпечення не погодився, вважаючи, що відповідач не виплатив належних позивачу виплат за весь час перебування на лікуванні, тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ст. З Закону України «Про Збройні Сили України» та п. 1 «Положення про Міністерство Оборони України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Крім того, наведеною статтею Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що до структури Збройних Сил України, зокрема входять з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 № 400, яка набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року, було внесено зміни до Постанови № 168, а саме: Пункт 1 постанови доповнити абзацами такого змісту:
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла);.
В подальшому, Постанова № 168 була доповнена пунктом 2-1 (зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168), яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168», вказаний пункт 2-1 постанови №168 підлягає застосуванню з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 730) (далі Положення № 671), Міністерство оборони України (далі за текстом - Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.
Відповідно до пункту 8 Положення № 671 Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.
Накази Міноборони, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності. Нормативно - правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.
Накази Міноборони, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями незалежно від форми власності і громадянами.
До 01.02.2023 Порядок № 260 не містив в собі норм щодо виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої Постановою № 168.
Вказаними змінами Порядок № 260 доповнено новим розділом XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.
Пунктами 10-12 розділу XXXIV Порядку №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які [...] у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
Керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
Лише з 01.02.2023 Порядок №260 містить в собі умови виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану.
При цьому, згідно пункту 17 розділу І Порядку №260, який застосовується з 24 лютого 2022 року, було встановлено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України. Порядок та умови виплати зазначеної винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України було встановлено рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмою № 248/1298 від 25.03.2022. Пунктом 8 вказаного рішення було визначено, що у період дії воєнного стану, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмірі 100000 грн. за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (надалі - Постанова № 168) визначено, що виплата додаткової винагороди із розрахунку 100 000 грн може бути виплачена виключно у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. Виплату додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з лікуванням захворювання, навіть якщо таке захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, Положенням № 168 не передбачено.
Матеріалами справи підтверджуються, що за 2023-2024 роки позивач перебував на лікуванні щомісяця протягом: - січень 2023 року - 5 днів; 2 - лютий 2023 року - 28 днів (весь місяць); - березень 2023 року -31 день (весь місяць); - квітень 2023 року - 30 днів (весь місяць); - травень 2023 року - 31 день (весь місяць); - червень 2023 року 30 днів (весь місяць); - липень 2023 року - 31 день (весь місяць); - серпень 2023 року - 31 день (весь місяць); вересень 2023 року - 30 днів (весь місяць); - жовтень 2023 року - 25 днів; - грудень 2023 року - 31 день (весь місяць); - січень 2024 року - 31 день (весь місяць); - лютий 2024 року - 29 днів (весь місяць); - березень 2024 року - 12 днів.
Протягом 6 днів жовтня 2023 року та 25 днів листопада 2023 року позивач перебував у відпустці за станом здоров`я після тяжкого поранення на підставі висновку ВЛК.
Доказів повного розрахунку з позивачем під час перебування останнього на стаціонарному лікуванні та у відпустці, відповідач суду не надав.
Суд зазначає, що в контексті спірних правовідносин, постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100000,00 грн., а саме:
1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;
2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
А отже, позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн. на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні протягом 2023-2024 роки, а тому бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагород передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування стаціонарному лікуванні та у відпустці є протиправною.
Стосовно вимог позивача про зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у зв`язку з несвоєчасною виплатою додаткової грошової винагороди, суд зазначає про таке.
Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІвиплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Таким чином, бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, є протиправною.
Виплата компенсації не обумовлюється зверненням із відповідною заявою, натомість обов`язок щодо її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів.
За результатом розгляду справи № 280/8933/24 як зразкової, Верховний Суд дійшов висновку, що додаткова винагорода, установлена постановою Уряду № 168 на період дії воєнного стану у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення, є додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців та входить до складу їх грошового забезпечення. Відповідно, в розумінні вимог Закону № 2050-IIIта Порядку № 159, такий додатковий вид грошового забезпечення є грошовим доходом, який вони одержують на території України і який не має разового характеру, а порушення строку його виплати є підставою для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.
Стосовно вимог позивача про нарахування та виплату заборгованість з виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн у зв`язку з перебуванням у 2023-2024 роках на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, пропорційно місяцям перебування на лікуванні та у відпустці для лікування, у розмірі 758 927 грн, суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок розміру грошової винарогоди позивача, оскільки це є дискреційні повноваження відповідача, тому зазначення конкретного розміру грошової винарогоди є недоречним.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , що полягає у невиплаті ОСОБА_1 у повному обсязі додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн у зв`язку з перебуванням у 2023-2024 роках на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, пропорційно місяцям перебування на лікуванні та у відпустці для лікування.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн у зв`язку з перебуванням у 2023-2024 роках на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, пропорційно місяцям перебування на лікуванні та у відпустці для лікування, з урахуванням висновків суду та раніше здійснених виплат.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у зв`язку з несвоєчасною виплатою додаткової грошової винагороди..
У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук